УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/7286/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 60 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Галацевич О.М. 
суддів:    Миколайчука П.В., 
Панкеєвої В.А.,
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/7286/25 за позовом  ОСОБА_1 до Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Юревича Ігоря Вікторовича 
на рішення Коростенського міськрайоного суду Житомирської області від 24 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. у місті Коростені, 

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Юревич І.В., звернулася до суду з позовом до Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області та ОСОБА_2 , у якому просила визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10 липня 2025 року звернулася до нотаріуса з питання оформлення спадкових прав, однак листом приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Кормінець М.М. від 10 липня 2025 року №284/02-14/27/2024 їй роз`яснено, що вона пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини. У листі також зазначено, що 21 лютого 2024 року приватним нотаріусом заведено спадкову справу №27/2024 до майна померлої ОСОБА_3 на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом. Водночас роз`яснено, що незалежно від змісту заповіту відповідно до ст.1241 ЦК України ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна за станом здоров`я особа, оскільки з 16 квітня 2013 року їй безстроково встановлено І групу інвалідності, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Посилалася на те, що у зв`язку зі станом здоров`я не мала можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Згідно з наданими епікризами та виписками вона неодноразово проходила стаціонарне лікування, зокрема з 22 жовтня по 23 листопада 2023 року, з 03 березня по 07 квітня 2024 року, з 01 червня по 14 липня 2024 року, з 02 по 27 вересня 2024 року, з 18 грудня 2024 року по 15 січня 2025 року, з 05 березня по 04 квітня 2025 року, з 25 квітня по 25 травня 2025 року, з 25 липня по 21 серпня 2025 року, з 24 серпня по 24 вересня 2025 року та з 02 по 22 жовтня 2025 року. Після кожного курсу стаціонарного лікування їй призначалася подальша реабілітація та корекція підтримуючого лікування. Вважала зазначені обставини поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Юревич І.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовує незаконністю та необґрунтованістю рішення суду, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції помилково вказав про перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні у період з 22 жовтня по 23 листопада 2023 року, оскільки згідно з епікризом вона в цей час проходила лікування в умовах психіатричного стаціонару. Звертає увагу на тяжкість її психічного захворювання та на те, що 03 березня 2024 року вона повторно була госпіталізована у супроводі доньки у зв`язку з погіршенням психічного стану. На думку апелянта, наведені обставини у сукупності зі встановленою ОСОБА_1 . І групою інвалідності та потребою у постійному сторонньому нагляді і догляді свідчать про наявність об`єктивних перешкод для своєчасного подання нею заяви про прийняття спадщини. Посилається також на те, що після кожного стаціонарного лікування позивачці призначалися подальша реабілітація та корекція підтримуючого лікування. Зазначає, що згідно з випискою від 25 травня 2025 року після проведеного лікування стан ОСОБА_1 оцінювався як задовільний, вона була достатньо орієнтована та доступна до формального спілкування, у зв`язку з чим після стабілізації психічного стану 10 липня 2025 року звернулася до нотаріуса з питання прийняття спадщини. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам та медичним доказам і дійшов помилкового висновку про відсутність поважних причин пропуску строку.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Барановський І.І. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Юревич І.В. подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак у призначений час до відеоконференцзв`язку не підключився.
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.
З огляду на належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце її розгляду, участь у судовому засіданні представника ОСОБА_2 – адвоката Барановського І.І., а також те, що неявка інших учасників справи не перешкоджає апеляційному розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , її представника – адвоката Юревича І.В., Якимчука О.М. та представника Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не довела наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, які унеможливлювали подання нею заяви про прийняття спадщини протягом установленого законом шестимісячного строку. Суд врахував, що у межах цього строку ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 22 жовтня по 23 листопада 2023 року та з 03 березня 2024 року, тоді як в інші періоди на стаціонарному лікуванні не перебувала, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність у неї можливості своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коростені Житомирської області померла ОСОБА_3 . Позивачка ОСОБА_1 є рідною дочкою померлої та спадкоємицею за законом (а.с.41, 42).
З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80931569 від 24 квітня 2025 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21 лютого 2024 року приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Кормінець М.М. заведено спадкову справу №27/2024, зареєстровану у Спадковому реєстрі за №72031762 (а.с.45).
Згідно з листом приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Кормінець М.М. від 10 липня 2025 року №284/02-14/27/2024, наданим на усне звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадкових прав після смерті її матері ОСОБА_3 , 21 лютого 2024 року нотаріусом заведено спадкову справу №27/2024 до спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі заяви про прийняття спадщини спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 , на ім`я якого спадкодавиця залишила заповіт, посвідчений 07 травня 2019 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Небарачко І.В. за реєстровим №1160. У листі також зазначено, що ОСОБА_1 , незалежно від змісту заповіту, відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна за станом здоров`я особа, оскільки має І групу інвалідності з 16 квітня 2013 року, встановлену безстроково. Водночас ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подавала та на час відкриття спадщини зі спадкодавицею за однією адресою зареєстрована не була, у зв`язку з чим пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини. Нотаріусом рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.47).
Відповідно до копії заповіту від 07 травня 2019 року ОСОБА_3 все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, а також усе те, що буде належати їй за законом на день смерті та може бути успадковане відповідно до законодавства України, у повному обсязі заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавицею ОСОБА_3 не проживала та протягом установленого законом шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулася.
За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.
За змістом статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця у вчиненні дій щодо прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця існували перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.
Оцінка поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо такі перешкоди виникли протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі №626/274/22 та від 10 липня 2024 року у справі №522/13476/23.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі №548/2415/21).
Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №706/275/22).
За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати також тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі №639/8197/21).
Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17 та від 17 березня 2021 року у справі №638/17145/17.
Водночас поважними причинами пропуску строку можуть визнаватися, зокрема, тривала хвороба спадкоємця, значна відстань між місцем його постійного проживання і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, перебування на строковій військовій службі, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту тощо (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №361/8259/18).
Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною.
Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, представник позивачки як на поважну причину пропуску встановленого законом строку посилався на стан здоров`я ОСОБА_1 , тривале психічне захворювання та неодноразове проходження нею стаціонарного лікування.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 2002 року страждає на психічне захворювання та з 16 квітня 2013 року має І групу інвалідності, встановлену безстроково. Згідно з випискою з акта огляду МСЕК їй рекомендовано постійний сторонній нагляд та догляд (а.с.24).
У межах шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з 22 жовтня 2023 року по 23 листопада 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні у психіатричному закладі.
З епікризу за цей період вбачається, що ОСОБА_1 госпіталізована у зв`язку з погіршенням психічного стану. При надходженні була напруженою, тривожною, підозрілою, її мислення мало паралогічний та розірваний характер, поведінка була галюцинаторною, критика до власного стану відсутня. Після проведеного лікування стан позивачки покращився, однак вона була виписана у супроводі доньки для продовження лікування в амбулаторних умовах. Їй рекомендовано динамічне спостереження психіатром за місцем проживання, продовження підтримуючого медикаментозного лікування та контроль прийому лікарських засобів (а.с.14).
Отже, завершення стаціонарного лікування 23 листопада 2023 року не означало припинення лікування позивачки чи усунення наслідків захворювання, оскільки за змістом медичної документації лікування мало продовжуватися в амбулаторних умовах під наглядом психіатра та з контролем прийому лікарських засобів.
03 березня 2024 року ОСОБА_1 повторно госпіталізована до психіатричного стаціонару. З епікризу за період лікування з 03 березня по 07 квітня 2024 року вбачається, що після попередньої виписки вдома підтримуюче лікування вона не приймала, її психічний стан протягом місяця погіршувався, у зв`язку з чим у супроводі доньки вона звернулася до районного психіатра та була направлена на стаціонарне лікування. При надходженні позивачка була напруженою, тривожною, підозрілою, мислення - паралогічним, розірваним, поведінка - галюцинаторною, критика до власного стану відсутня. Після лікування її також виписано у супроводі доньки для продовження лікування в амбулаторних умовах із рекомендаціями щодо подальшого психіатричного спостереження, підтримуючої терапії та контролю прийому лікарських засобів (а.с.15).
Наведені обставини свідчать, що протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини, стан здоров`я ОСОБА_1 не характеризувався лише окремими періодами її перебування на стаціонарному лікуванні. Після виписки зі стаціонару лікування продовжувалося в амбулаторних умовах, а подальше погіршення психічного стану призвело до повторної госпіталізації ще до закінчення строку для прийняття спадщини.
Факт виписки особи зі стаціонарного лікування не свідчить про усунення об`єктивних перешкод для вчинення нею юридично значимих дій, якщо за змістом медичної документації лікування продовжується в амбулаторних умовах, особа потребує підтримуючої терапії, постійного контролю прийому лікарських засобів, а надалі має місце повторне погіршення її стану.
Надалі ОСОБА_1 неодноразово проходила стаціонарне психіатричне лікування: з 01 червня по 14 липня 2024 року, з 02 вересня по 27 вересня 2024 року, з 18 грудня 2024 року по 15 січня 2025 року, з 05 березня по 04 квітня 2025 року, з 25 квітня по 25 травня 2025 року, з 25 липня по 21 серпня 2025 року, з 24 серпня по 23 вересня 2025 року та з 02 жовтня по 22 жовтня 2025 року (а.с.16-23).
Зазначені госпіталізації ОСОБА_1 відбулися вже після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, тому не визначають поважність причин його пропуску, однак у сукупності з медичними документами за період перебігу цього строку підтверджують тривалий та рецидивний характер психічного захворювання позивачки, повторні загострення її стану та необхідність систематичного лікування.
При цьому у відповідних медичних документах неодноразово зазначалося про необхідність продовження лікування в амбулаторних умовах, динамічного спостереження психіатром, корекції підтримуючої терапії та контролю прийому лікарських засобів зі сторони рідних.
Колегія суддів також враховує, що згідно з випискою з акта огляду МСЕК ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності безстроково та рекомендовано постійний сторонній нагляд і догляд. Водночас поважність причин пропуску строку у цій справі пов`язується не з самим фактом інвалідності позивачки, а з конкретним характером та перебігом її психічного захворювання, неодноразовими його загостреннями, необхідністю стаціонарного та амбулаторного лікування, що підтверджується сукупністю наявних у справі медичних документів.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що у періоди, коли ОСОБА_1 не перебувала безпосередньо на стаціонарному лікуванні, вона мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або направити таку заяву поштовим зв`язком, ґрунтується на формальному врахуванні лише періодів її госпіталізації та не враховує характеру захворювання, його перебігу, продовження лікування після виписки зі стаціонару і повторного погіршення стану позивачки.
Оцінивши наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що стан здоров`я ОСОБА_1 протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини, створював для неї об`єктивні, істотні та непереборні труднощі для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини.
Отже, причини пропуску ОСОБА_1 шестимісячного строку для прийняття спадщини є поважними у розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України, а висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення їй додаткового строку не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам. 
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не надав належної оцінки сукупності медичних документів, які характеризують перебіг захворювання ОСОБА_1 упродовж строку, встановленого для прийняття спадщини, та дійшов помилкового висновку про відсутність поважних причин його пропуску, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2026 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
ОСОБА_1 слід визначити додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання постановою апеляційного суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Окремо колегія суддів враховує, що належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття відповідачами у таких спорах є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №759/3515/19 (провадження №61-6701св20). 
Як установлено у цій справі, після смерті ОСОБА_3 спадщину за заповітом прийняв ОСОБА_2 , на підставі заяви якого 21 лютого 2024 року заведено спадкову справу №27/2024. Отже, саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у цьому спорі, тоді як Ушомирська сільська рада Коростенського району Житомирської області є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги до неї задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 як особа з інвалідністю І групи звільнена від сплати судового збору.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ураховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 до належного відповідача ОСОБА_2 підлягають задоволенню, з ОСОБА_2 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена, за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн та апеляційної скарги у розмірі 1 453,44 грн, а всього 2 422,40 грн.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Юревича Ігоря Вікторовича задовольнити.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання цією постановою законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 2 422 грн 40 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий   

Судді: