Провадження № 1-кп/537/320/2026 
Справа № 537/4310/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2026  Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду в місті Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №12026170500000605 від 05.04.2026 року про обвинувачення  ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Стовбине Павлоградського району Дніпропетровської області, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, пенсіонер, малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не маючий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, –

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставинах: 
05 квітня 2026 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Івана Приходька, поблизу будинку № 83 в м. Кременчуці Полтавської області, в напрямку від вул. Василя Стуса до мосту через р. Дніпро, керуючи електровелосипедом IFA Simson, рухався водій ОСОБА_6 .
В цей же час на проїзну частину вул. Івана Приходька, поблизу будинку № 83, вийшла пішохід ОСОБА_8 , яка перетинала дорогу в межах пішохідного переходу, рухаючись справа наліво відносно напрямку руху електровелосипеда IFA Simson.
Під час руху у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, в районі будинку № 83 по вул. Івана Приходька в м. Кременчуці Полтавської області, водій ОСОБА_6 , в момент виявлення пішохода на проїзній частині дороги, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, повинен був зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, порушуючи вимоги п. 18.1 Правил Дорожнього руху України, де відповідно вказано: п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість, а в разі потреби не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, та допустив наїзд передньою частиною електровелосипеда IFA Simson на пішохода ОСОБА_8 .
Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 407 від 28.04.2026 при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: повного розриву над остьового м`яза, парціально розрива підлопаткового м`яза, ентезопатії верхньої суставно-плечової зв`язки з імовірним парціальним розривом, лігаментоз, міозит під остьового м`яза, теносиновіїт, підвивих сухожилка довгої головки біцепса, субакроміальний імпінджмент синдром, синовіт, підклювовидний бурсит, обширні садна лівого колінного суглобу та лівого стегна, які утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути тупі виступаючі частини автомотозасобу пересування при дорожньо-транспортній пригоді з механізмом наїздом удару та відкиду з послідуючим ударом об дорожнє покриття, в час та в обставинах вказаних в фабулі постанови наданої на експертизу, по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, як не небезпечних для життя в момент їх спричинення, але які викликали тривалий розлад здоров`я та потребують для свого лікування термін більше ніж 21-ї доби.
Відповідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-26/7861-ІТ від 13.05.2026 у діях водія електровелосипеда IFA Simson ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав повністю, пояснивши, що не порушував ПДР, потерпіла сама вина у ДТП.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що в той день разом з чоловіком та донькою були у церкві. Коли поверталися з церкви, переходили дорогу, то її збив на електровелосипеді обвинувачений. Поруч з неї була дочка. Удар вона не пам`ятає. Потім її відвезла швидка до лікарні. Надали допомогу та направлення. Вона лікується і зараз. Витратили багато грошей на лікування. Обвинувачений ніякої допомоги не надав, шкоду не відшкодував. Прохала суд призначити максимальне покарання.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він разом з дружиною та донькою приїхали святити вербу, посвятили та поверталися до машини. Він пішов попереду першим а дружина з дочкою за ним. Почув удав та побачив, що його жінка лежить на асфальті. Викликали патрульних та швидку. Швидка оглянула жінку та забрала до лікарні. Він поїхав з ними. В лікарні далі направлення і вони на наступний день пройшли огляд. Жінка перебувала на пішохідному переході, втратила тяму. Обвинувачений він себе хибно, ніякої допомоги від нього не було. Приїжджав до них додому, сварився, тикав дулі, говорив, що не буде нічого відшкодовувати.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що в той день вона разом з батьками приїхала святити вербу. Посвятили та поверталися до машини. Батько попереду, а вона з матір`ю за ним. Коли вони переходили пішохідний перехід, то та маму наскочив електровелосипед. Вона була на середини переходу. Мама була без тями. Викликали швидку та поліції. Вона раніше була знайома з обвинуваченим та коли він намагався покинути місце ДТП, вона його зупинила. Швидка забрала маму в лікарню та дала направлення. На наступний день пройшли обстеження. Рука у мами не працювала. Обвинувачений ніякої допомоги не надав, шкоду не відшкодував.
Безпосередньо дослідивши та перевіривши в судовому засіданні зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена та підтверджується наступними доказами:
-Постанова про доручення здійснення досудового розслідування від 05.04.2026;
-Постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 05.04.2026;
-Постанова про доручення здійснення досудового розслідування слідчою групою від 05.04.2026;
-Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.04.2026;
-Постанова про призначення експертизи технічного стану транспортного засобу від 20.04.2026;
-Висновок експерта судової інженерно-транспортної експертизи від 02.06.2026;
-Постанова про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-,кінозйомки, відеозапису від 10.04.2026;
-Протокол зняття показань з технічних приладів та засобів від 10.04.2026;
-Протокол огляду відеозапису від 10.04.2026;
-Постанова про призначення судово-медичної експертизи від 24.04.2026;
-Висновок експерта № 407 від 28.04.2026;
-Постанова про призначення судової автомеханічної експертизи від 27.04.2026;
-Висновок експерта № СЕ-19/117-26/7861-ІТ від 13.05.2026;
-Протокол проведення слідчого експерименту від 25.06.2026;
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні письмові докази та документи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, допитавши обвинуваченого, потерпілої, свідків та дослідивши письмові докази, суд прийшов до переконання, що своїми діямиОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення , його дії суд кваліфікує за ст.291КК України, оскільки він вчинив порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, якщо це спричинило інші тяжкі наслідки.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6  суд кваліфікує за ст. 291 КК України, як вчинив порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, як що це спричинило інші тяжкі наслідки.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким злочином; також положення ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не лише кару, а й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та згідно до положень ст. 65 КК України відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину відносно особи похилого віку.
Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо.
Обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до інформаційної довідки раніше не судимий, пенсіонер, не одружений, на обліках в Кременчуцькому наркологічному диспансері та Кременчуцькому психоневрологічному диспансері не перебуває.
Так, згідно зі статтями 50, 65КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.
У ст.65КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
За змістом ст.75КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи та прийде дл висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.
Разом з цим, з огляду на положення ст.75КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Суд,  зваючи на те, що думка потерпілої не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання, разом із тим, позиція потерпілого, не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами.
Зазначені обставини, які, на думку суду, підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляціїОСОБА_6 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, встановленого ст. 75 КК України.
Таке покарання, на думку суду, повністю узгоджуватиметься з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.
Беручи до уваги вище викладене, також враховуючи думку потерпілого про призначення покарання , суд приходить до переконання щодо призначення міри покарання у межах санкції статті передбачаючої відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення не пов`язаного з ізоляцією від суспільства з застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, поклавши відповідно до ст. 76 КК України на нього обов`язки, оскільки саме це покарання, на думку суду, буде достатнім та необхідним для його виправлення.
Призначаючи покарання суд застосовує положення ч.1 ст. 5 КК України та призначає покарання в редакції ст. 291 КК України, яка діяла на момент скоєння кримінального правопорушення.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи ОСОБА_6 зазначене вище покарання за ст.291 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. 
Ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно - скасувати.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки .
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз:
- висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 02.06.2026 № СЕ-19/117-26/8292-ІТ – 4813,60 (чотири тисячі вісімсот тринадцять) гривень 60 копійок;
- висновок судової автотехнічної експертизи від 13.05.2026 № СЕ-19/117-26/7861-ІТ – 1925,44 (одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 44 копійки;
Всього стягнути 6739.04 гривень.
Речовий доказ, відповідно до вимог ст.100КПК України, а саметранспортний засіб електровелосипед IFA Simson чорно-сріблястого кольору з червоною вставкою який повернутийвласнику на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_12 від 07.04.2026 року ,- залишити власнику.
Речовий доказ, відповідно до вимог ст.100КПК України, а саме оптичний диск DVD-R марки «Verbatim» об`ємом 4,7 GB, на якому мається інформація у вигляді 1 відеофайлу – залишити в матеріалах справи.
Арешт накладений на електровелосипед IFA Simson чорно-сріблястого кольору з червоною вставкою ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 07.04.2026 року – скасувати.
Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1