ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
12 серпня 2026 року 
м. Київ 
справа № 204/4670/24
провадження № 61-6568св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ігнатенка В. М., 
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Цивілізація» (особи, яка не брала участі у справі та подала апеляційну скаргу) на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2025 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Агєєва О. В., Халаджи О. В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ленгіпромез» про стягнення боргу,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2024 року до Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Ленгіпромез» (далі - АТ «Ленгіпромез») 
про стягнення боргу, в якому просив суд стягнути 
з АТ «Ленгіпромез» на його користь суму боргу у розмірі 1 000 000,00 дол. США та 1 280 000,00 дол. США - проценти за користування грошовими коштами, 
а також судові витрати.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 18 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «Ленгіпромез» про стягнення боргу задоволено.
Стягнуто з АТ «Ленгіпромез» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 2 280 000,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України на 18 червня 2024 року становить 
92 678 580,00 грн, яка складається з: основної суми боргу - 1 000 000,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 40 648 500,00 грн; процентів за користування грошовими коштами - 1 280 000,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 52 030 080,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, унаслідок чого утворилася заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню на користь позивача, з урахуванням процентів за користування грошовими коштам, що передбачено умовами договору.  
Із вказаним рішенням не погодився Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Цивілізація» (далі - ОК «ЖБК «Цивілізація»), який не брав участі у справі, подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська 
від 18 червня 2024 року та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОК «ЖБК «Цивілізація» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 18 червня 2024 року закрито, з огляду на те, що оскаржуваним рішенням суд не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки 
ОК «ЖБК «Цивілізація».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2025 року ОК «ЖБК «Цивілізація» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати й направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОК «ЖБК «Цивілізація» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2026 рокусправу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що з метою незаконного заволодіння майном юридичної особи та виводу його з-під управління державою було підроблено договір позики з метою отримання заочного рішення суду, на підставі якого в подальшому буде продане майно з торгів, а кошти отримає «штучний» кредитор. Рішення у справі безпосередньо впливає на права 
ОК «ЖБК «Цивілізація» та стосується охоронюваного законом інтересу членів кооперативу, оскільки члени кооперативу є власниками нежитлових приміщень у будівлі комерційного призначення за адресою: м. Дніпро, 
вул. Мечникова, 19. Натомість АТ «Ленгіпромез» незаконно зареєструвало за собою право власності в тому числі на належні заявнику приміщення, у зв`язку з чим останній звернувся до суду із позовом про скасування державної реєстрації права власності. Заочне рішення Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року безпосередньо стосується інтересів ОК «ЖБК «Цивілізація» та держави Україна, оскільки його виконання призведе до звернення стягнення за рахунок неіснуючого боргу на належне заявнику майно.
Позиція інших учасників справи
23 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» із відзивом на касаційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення касаційну скаргу ОК «ЖБК «Цивілізація», а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2025 року - без змін.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої 
статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства  є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Правилами статті 18 ЦПК України передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Частиною першою статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Отже, законодавець визначає коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що ґрунтуються на сформульованому в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положенні про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц сформулював правові висновки, відповідно до яких рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участіу справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
З огляду на викладене право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.
Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
Оцінюючи правильність застосування судом апеляційної інстанції зазначених норм процесуального права при вирішенні питання про закриття провадження у відкритому апеляційному провадженні за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі, колегія суддів зазначає таке.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 виснував, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження підлягало з`ясуванню питання про наявність правового зв`язку між заявником апеляційної скарги ОК «ЖБК «Цивілізація» і сторонами спору та встановлення чи вирішувалося відповідним рішенням суду питання про його права, інтереси та (або) обов`язки.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 
2024 року ОК «ЖБК «Цивілізація», як особа, яка не брала участі у справі, посилався на те, що вказане рішення суду стосується його права та охоронюваних законом інтересів, оскільки члени кооперативу є власниками нежитлових приміщень у будівлі комерційного призначення за адресою: 
АДРЕСА_1 . Натомість АТ «Ленгіпромез» незаконно зареєструвало за собою право власності в тому числі на належні заявнику приміщення, у зв`язку з чим останній звернувся до суду із позовом про скасування державної реєстрації права власності. Заявник указував, що заочне рішення Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська 
від 18 червня 2024 року безпосередньо стосується інтересів 
ОК «ЖБК «Цивілізація» та держави Україна, оскільки його виконання призведе до звернення стягнення за рахунок неіснуючого боргу на належне заявнику майно.
Вирішуючи питання про те, чи ухвалив суд судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОК «ЖБК «Цивілізація», апеляційний суд дійшов висновку, що заявником не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що предмет позову - заборгованість за договором позики від 15 листопада 2018 року у розмірі 2 280 000,00 дол. США впливає на його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки та не свідчить про наявність у нього права, встановленого статтею 352 ЦПК України, для апеляційного оскарження ухваленого у цій справі судового рішення.
З такими висновками погоджується і Верховний Суд.
Доводи заявника щодо звернення до суду з позовом до АТ «Ленгіпромез» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності не обґрунтовує наявність у ОК «ЖБК «Цивілізація» права на оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі за позовом 
ОСОБА_1 доАТ «Ленгіпромез» про стягнення боргу.
Верховний Суд звертає увагу на те, що у цій справі правовідносини виникли між позивачем та відповідачем за договором позики, разом з тим 
ОК «ЖБК «Цивілізація» не є стороною цього договору, тобто відсутні докази на підтвердження того, що вирішення судом першої інстанції цього спору може впливати на права та обов`язки заявника, у тому числі щодо належного йому майна. 
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що
АТ «Ленгіпромез» не має іншого майна, на яке б могло бути звернуто стягнення  в рахунок погашення боргу.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Отже, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ОК «ЖБК «Цивілізація», подавши апеляційну скаргу у цій справі, не довів наявності права на апеляційне оскарження заочного рішення Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 
2024 року, яким не вирішувалося питання про права, інтереси та обов`язки 
ОК «ЖБК «Цивілізація» та який не був учасником справи, що переглядається.
У справі, що переглядається, апеляційний суд на виконання вимог процесуального закону відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОК «ЖБК «Цивілізація», який не брав участі у справі, належно дослідив доводи апеляційної скарги та встановив, що обставини про вирішення оскаржуваним судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки не підтвердилися.
За наведених обставин суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою 
ОК «ЖБК «Цивілізація», який не брав участі у справі, підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
Верховний Суд зазначає, що рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті в разі, якщо ним не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що звернулася з апеляційною скаргою (постанова Верховного Суду від 15 листопада 2023 року в справі 
№ 187/385/20).
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не  є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
За таких обставин висновки апеляційного суду в цій справі не суперечать сталій практиці Верховного Суду та не свідчать про неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки апеляційного суду є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін. 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки Верховний Суд ухвалою від 29 травня 2025 рокузупинив дію заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 18 червня 2024 року, то необхідно поновити його дію.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Цивілізація» залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2025 року залишити без змін.
Поновити дію заочного рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Ігнатенко
Судді С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська