ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 липня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 390/996/24
провадження № 22-ц/4809/917/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя – Дьомич Л. М. (суддя-доповідач), судді – Єгорова С.М., Карпенко О.Л.,
за участю секретаря судового засідання Зайченко В.К.
учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2025 року (суддя Квітка О. О.).
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст вимог
ОСОБА_1 у квітні 2024 року звернувся до суду Кіровоградського (нині Кропивницького) районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просив стягнути з Державного підприємства ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта (далі - відповідач, ДП "СхідГЗК") на свою користь:

- заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 431, 74 грн;
- компенсацію за невикористану відпустку (61 к.д.) в сумі 34 723, 13 грн;
- вихідну допомогу в розмірі 20 256, 59 грн;
- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 150 981, 30 грн; 
- понесені витрати у розмірі сплаченого судового збору 1 509, 81 грн та витрат на правничу допомогу 3 000 грн.

Вимоги обґрунтував наступним.

У період із 28.01.2009 по 17.07.2023 позивач перебував у трудових відносинах з ДП "СхідГЗК". 

У період роботи заробітна плата виплачувалася частково, а тому при звільненні з позивачем не був проведений остаточний розрахунок по заробітній платі. 

Згідно з довідки відповідача від 10.04.2024 №65 загальна сума заборгованості по заробітній платі за липень 2023 року становить 3 431, 74 грн, компенсація за невикористану відпустку (61 к/д.) у сумі 34 723, 13 грн, вихідна допомога в розмірі 20 256, 59 грн, а всього 58 411, 46 грн. 

Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за останні шість місяців, розмір якого складає 150 981, 30 грн. 
Відзив на позовну заяву
Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив застосувати співмірність виплати за ст. 117 КЗпП боргу та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 000 грн та відповідно витрат на правничу допомогу розмірі 1 000 грн.

Зазначив, що відповідач не заперечує той факт, що затримка розрахунку відповідача з позивачем при звільнені мало місце, проте, відповідач вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, виходячи до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Заявлена позивачем сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за підрахунком позивача у сумі 150 981, 30 грн більше ніж у п`ять разів перевищує середню заробітну плату позивача, яка становила 25 163, 55 грн на місяць, а тому не відповідає вимогам справедливості та пропорційності. З метою дотримання критеріїв справедливого та разумного балансу наявні підстави для зменшення розміру середнього заробітку з 150 981, 30 грн до 10 000 грн, яка є пропорційна недоотриманим за визначений позивачем період грошових коштів.

Крім того, позивач повинен сплатити судовий збір за вимогу щодо стягнення середнього заробітку, який не входить до структури заробітної плати.

Вважає, що вихідна допомога не відноситься до структури заробітної плати, тому за відповідні вимоги позивач повинен також сплатити судовий збір. 

Заявлені 3 000 грн на правничу допомогу є зависокою та просить зменшити до 1 000 грн, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі, яка не є складною та потребує значного часу.
Судове рішення 
Рішенням Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні - задоволено частково. 
Стягнуто з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 431 грн 74 коп, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 34 723 грн 13 коп, вихідну допомогу в розмірі 20 256 грн 59 коп, а всього 58 411 грн 40 коп; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 144 271 грн 02 коп. 

Стягнуто з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп.

Стягнуто з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 442 грн 71 коп та 2 903 грн 86 коп витрат на правову допомогу. 

Апеляційна скарга
03 березня 2026 до Кропивницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2025 року.

В апеляційній скарзі ДП «Схід ГЗК» просить рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2025 року в частині стягнення з ДП «Схід ГЗК» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 144 271, 02 грн та стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2903 грн скасувати та ухвалити у цій частині нове, яким застосувати до ДП «Схід ГЗК» співмірність боргу та стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 грн, відповідно застосувати співмірність до витрат на правничу допомогу, розмір визначити в 1000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції не врахував, що такий розмір перевищує заборгованість по заробітній платі і не відповідає вимогам справедливості/пропорційності, а визначена судом першої інстанції сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою при звільненні.

Також визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд першої інстанції не врахував співмірність заявлених витрат зі складністю провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався
Рух справи

03 березня 2026 року до Кропивницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2025 року. 

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 березня 2026 року витребувані із Кропивницького районного суду Кіровоградської області матеріали цивільної справи № 390/996/24. 

18 березня 2026 року апеляційним судом зареєстровано надходження матеріалів цивільної справи № 390/996/24.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 березня 2026 року матеріали цивільної справи повернуто на дооформлення до суду першої інстанції, з підстав викладених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

16 квітня 2026 року апеляційним судом зареєстровано надходження матеріалів цивільної справи № 390/996/24 після усунення судом першої інстанції недоліків у оформленні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 квітня 2026 року ДП «Схід ГЗК» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2025 року; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 06 травня 2026 року.

06травня 2026 року підготовчі дії у справі закінчено; справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 16 червня 2026 року о 12 год. 00 хв., про що постановлено відповідну ухвалу.

На підставі відповідного наказу в.о. голови Кропивницького апеляційного суду у період з 25 травня 2026 року до 19 червня 2026 року (включно) головуючий суддя у даній справі Дьомич Л. М. перебувала у відпустці.

На підставі розпорядження керівника апарату Кропивницького апеляційного суду здійснено заміну членів колегії з розгляду даної справи суддів Дуковського О.Л. та Письменного О.А. суддями Єгоровою С.М. та Карпенком О.Л. 

Позиція сторін
Учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронних документів ДП «Схід ГЗК» та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою ОСОБА_1 . (а.с 119,120)

Представник відповідача ДП «Схід ГЗК» Плетньов О.С. у суді підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, за положеннями ст. 372 ЦПК неявка осіб, належних чином повідомлених про день і час слухання справи, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

У період із 28.01.2009 по 17.07.2023 позивач перебував у трудових відносинах з ДП "СхідГЗК", 17.07.2023 був звільнений з займаної посади за п.2 ст. 40 КЗпП у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню цієї роботи, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №68 від 16.04.2024 про середньомісячну та середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 станом на час звільнення 17.07.2023 середньоденна заробітна плата за період з травня по червень 2023 становить 1118, 38 грн. Розрахунок середньомісячної заробітної плати 1118, 38 *22,5 = 25 163, 55 грн. Розрахунок проведено згідно з постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до довідки № 65 від 10.04.2024 заборгованість ОСОБА_1 по заробітній платі за липень 2023 року - 3 431, 74 грн, компенсація за невикористану відпустку (61 к.д.) 34 723, 13 грн, вихідна допомога 20 256, 59 грн, разом 58 411, 46 грн.

Кількість днів затримки фактичного розрахунку складає кількість робочих днів за шість місяців, а саме 129 днів, (зокрема: 7 днів - у жовтні 2023, 22 день - у листопаді, 21 день - у грудні, 22 дні - у січні 2024, 21 день- у лютому, 21 день - у березні, 15 днів - у квітні), сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку складає: 1118, 38 грн х 129 днів = 144 271 грн 02 коп.
Мотиви апеляційного суду

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Схід ГЗК» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 3 431, 74 грн; компенсації за невикористану відпустку (61 к.д.) в сумі 34 723, 13 грн; вихідної допомоги в розмірі 20 256, 59 грн, не оскаржується, колегія суддів за положеннями ст. 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Таким чином перегляду підлягає рішення в частині вирішення вимог за ст. 117 КЗпП та судових витрат.

Позивач звернувся до суду за захистом порушеного трудового права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати включено: основну заробітну плату винагороду за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткову заробітну плату - винагороду за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП Україниу разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Крім того, Верховний Суд у постанові 25 січня 2023 року у справі № 757/37241/20-ц (провадження № 61-15667св21) зазначав, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Не здійснення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (у разі часткового задоволення вимог працівника).

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 рок у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач з 28.01.2009 по 17.07.2023 перебував у трудових відносинах з ДП «Схід ГЗК», з 28.01.2029 на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування на дільниці енергопостачання, зв`язку та контрольно-вимірювальних приладів та засобів автоматики, з 23.11.2010 на посаді підземного електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування на цій же дільниці, 17.07.2023 звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП України (а. с. 12-21).

За змістом копії довідки Інгульської шахти ДП «Схід ГЗК» за № 65 від 10 квітня 2024 року за підприємством рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 58411,46 грн, а саме: заробітна плата за липень 2023 року - 3 431,74 грн; компенсація за невикористану відпустку – 34723,13 грн та вихідна допомога – 20256,59 грн (а. с. 23).

З наведеного вбачається, що у цій справі відповідач порушив строк виплати заробітної плати, розрахунку при звільненні належного позивачеві.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши, що роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, дійшов в цілому обґрунтованого висновку про про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача відповідно до ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Проте, колегія не може погодитися із визначеним розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ДП «Схід ГЗК» на користь ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а також інтереси роботодавця мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. 

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. 

З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що позивачу не було виплачено йому у день звільнення належних 58 411 грн 40 коп заробітної плати/розрахунку. 

Апелянт не оскаржує порядок нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку, не погоджується з визначеним розміром у розрізі самої суми боргу, наполягає на не співмірності стягнення. 

Згідно розрахунку позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 150 981, 30 грн за останні шість місяців до дня звернення до суду, що охоплює період з 23.10.2023 по 22.04.2024, тобто 129 робочі дні.

Судом до стягнення визначено 144 271,02 грн. 

Вказана сума середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні значно перевищує суму заборгованості по заробітній платі.

Колегія суддів, з урахуванням вищезазначених висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, з огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дій позивача та відповідача, вважає, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 50 000 грн, що є співмірним розміру заявлених позивачем вимог.
Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, але є співмірною розміру заборгованості.
Подібний висновок щодо застосування норм права наведено у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 363/3659/20 (провадження № 61-6476св22), від 05 жовтня 2022 року у справі № 753/6287/21 (провадження № 61-6807св22) та від 15 березня 2023 року у справі № 201/8085/21 (провадження № 61-11636св22).

В порядку ч.4 ст. 263 ЦПК колегія застосовує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №489/6074/23, здійснені постановою від 08 жовтня 2025 року, за якими обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до ст. 117 КЗпП України після 19 липня 2022 року Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», встановлює максимальну межу відповідальності роботодавця, але не скасовує необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні розміру компенсації.

Розглядаючи подібні спори після 19 липня 2022 року, суд повинен брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи (зокрема, розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо).

Отже, застосований підхід, забезпечує справедливий баланс інтересів сторін: захищає право працівника на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допускає понесення роботодавцем несправедливих і непропорційних майнових втрат. 

З огляду на викладене, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про непропорційність розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із розміром заробітної плати, у зв`язку з чим рішення в цій частині оскарження підлягає зміні, стягненню на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 50 000 грн з відповідними утриманнями належних платежів з даної суми.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який винник між сторонами, не врахував наведених вище обставин та висновків Верховного Суду, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та неправильно наданої оцінки наявним в матеріалах справи доказам дійшов помилкового висновку в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами зміни рішення суду першої інстанції.

Таким чином суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ДП «Схід ГЗК» підлягає частковому задоволенню, рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2025 року підлягає зміні в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ДП «Схід ГЗК» на користь ОСОБА_1 , шляхом його зменшення з 144 271, 02 грн до 50 000 грн. 

Щодо судових витрат

Щодо витрат позивача на правничу допомогу у суді першої інстанції, відшкодування яких покладено судом на відповідача, необхідно зазначити наступне.

Місцевий суд, вирішуючи відповідне питання, дійшов правильного висновку, що позивачем надані належні докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу, які, з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги та обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, слід стягнути з відповідача.

Відповідач, заперечуючи у апеляційній скарзі проти таких висновків суду першої інстанції, сам факт надання позивачу правової допомоги не заперечив, проте вказав, що розмір витрат, який підлягає відшкодуванню має складати 1000,00 грн з огляду нескладністю спору. 

З такими доводами апеляційної скарги колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22, саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. 

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За встановлених судом першої інстанції у даній справі обставин, надання позивачу правової допомоги, що не заперечується апелянтом, а також неподання відповідачем обґрунтованої заяви про зменшення таких витрат, місцевий суд, задовольняючи вимоги позову частково, правильно визначився та стягнув з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Фактичний обсяг правової допомоги, отриманої позивачем, реальність її надання та розмір витрат відповідають критерію необхідності, розумності й співмірності відносно складності справи, розмір не є високим і стосується гонорара у 3000 грн, який суд першої інстанції зменшив до 2903, 86 грн. 

Колегія знаходить визначений розмір відшкодування витрат на правничу допомогу розумним, актуальним та співмірним задоволеним вимогам.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

В порядку розподілу судових витрат з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 628,05 грн судового збору.
За подання апеляційної скарги в порядку розподілу судових витрат пропорційно задоволеним вимогам з ОСОБА_1 на користь ДП «СхідГЗК» підлягає стягненню 757,42 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

 
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково, рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2025 року в частині вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку та в частині розподілу судових витрат, змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі - 50 000 грн з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви у сумі 628,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір за подачу апеляційної скарги 757,42 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 09 липня 2026 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич
Судді С.М. Єгорова
О.Л. Карпенко