ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2026 р. справа № 300/9166/24
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПАКО-ІФ» до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю ТзОВ «ПАКО-ІФ» (далі – позивач, ТзОВ «ПАКО-ІФ») звернулося до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (далі – відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Івано-Франківської митниці від 07.11.2024: №UA206000202433, № UA206000202434.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, відповідачем під час проведення перевірки зроблено хибний висновок про те, що позивачем допущено порушення статті 16 Протоколу 1 Угоди, статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини 1 статті 257, частини 5 статті 280 Митного кодексу України, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до неправомірного визначення зобов`язань зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість згідно оскаржуваних рішень. Так, на переконання позивача, запит про проведення перевірки повинен був містити виклад обставин, що дали б підстави для сумнівів щодо достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила щодо визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту, слід було б долучити оригінал документа, що підлягає перевірці, або його копію, а також у разі необхідності інші документи та відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Позивачем зазначено про те, що фактично йому є незрозумілим, які саме підстави викликали сумніви у відповідача щодо достовірності задекларованої країни походження товару та чи взагалі запит останнього містив виклад обставин, що дали підстави для таких сумнівів. Вказано на те, що Митним кодексом України не надано абсолютне право митному органу на подання вказаного запиту до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, а таке право митного органу обмежене зазначенням саме конкретних та обґрунтованих обставин, що дали підстави для сумнівів щодо достовірності задекларованої країни походження товару. У митного органу, на думку позивача, також були відсутніми і правові підстави для здійснення перевірки сертифікатів з перевезення товару: EUR. 1 №PL/MF/AR0390367 від 31.03.2021, №PL/MF/AR0439392 від 12.06.2020, №PL/MF/AR0390352 від 18.08.2020, №PL/MF/AR0400061 від 17.12.2020, №PL/MF/AR0400063 від 22.12.2020, №PL/MF/AR0390370 від 27.04.2021, №PL/MF/AR0390373 від 20.05.2021, №PL/MF/AR0390378 від 23.08.2021, оскільки у останнього були відсутніми обґрунтовані сумніви щодо достовірності цього документа. Окрім цього, ТзОВ «ПАКО-ІФ» на адресу Івано-Франківської митниці надіслано лист за № 78 від 01.10.2024 з інформацією про підтвердження преференційного походження товару експортером ADMIT SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA на запит від Сілезької митниці та податкової служби в Катовіце. Відтак, висновки митного органу не відповідають дійсності.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 позовну заяву ТзОВ «ПАКО-ІФ» залишено без руху (а.с.19).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.27).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 в задоволенні клопотання представника Івано-Франківської митниці про розгляд справи з викликом сторін – відмовлено (а.с.103).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду через підсистему «Електронний суд» 16.01.2025, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що на підставі пункту 2 частини другої статті 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI проведено невиїзну документальну перевірку ТзОВ «ПАКО-ІФ» згідно з наказом Івано-Франківської митниці від 17.09.2024 № 148 стосовно обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями типу ІМ40ДЕ № UA209250/2020/010187 від 16.06.2020, № UA209250/2020/016051 від 25.08.2020, № UA209250/2020/026118 від 22.12.2020, № UA209250/2020/026480 від 24.12.2020, № UA209250/2021/008332 від 30.04.2021, № UA209250/2021/010290 від 28.05.2021, № UA206020/2021/004210 від 25.08.2021. За наслідками перевірки складено акт від 11.10.2024 за № 12/24/7.21-19/41148758 «Про результати документальної невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАКО-ІФ» дотримання вимог законодавства України з питань митної справи стосовно обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями: № UA209250/2020/010187 від 16.06.2020, №UA209250/2020/016051 від 25.08.2020, № UA209250/2020/026118 від 22.12.2020, №UA209250/2020/026480 від 24.12.2020, № UA209250/2021/008332 від 30.04.2021, №UA209250/2021/010290 від 28.05.2021, № UA206020/2021/004210 від 25.08.2021», у якому зафіксовані порушення позивачем вимог: статті 16 Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, частини 1 статті 257, частини 5 статті 280 Митного кодексу України, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митними деклараціями № UA209250/2020/010187 від
16.06.2020, № UA209250/2020/016051 від 25.08.2020, № UA209250/2020/026118 від 22.12.2020, № UA209250/2020/026480 від 24.12.2020, № UA209250/2021/008332 від 30.04.2021, № UA209250/2021/010290 від 28.05.2021, № UA206020/2021/004210 від 25.08.2021 на загальну суму 215 232,74 грн. та податку на додану вартість за МД №UA209250/2020/010187 від 16.06.2020, № UA209250/2020/016051 від 25.08.2020, №UA209250/2020/026118 від 22.12.2020, № UA209250/2020/026480 від 24.12.2020, №UA209250/2021/008332 від 30.04.2021, № UA209250/2021/010290 від 28.05.2021, №UA206020/2021/004210 від 25.08.2021 на загальну суму 43 046,55 грн. Зазначає, що підставою для застосування преференційних ставок ввізного мита стали сертифікати з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 12.06.2020 № PL/MF/AR0439392, від 18.08.2020 № PL/MF/AR0390352, від 17.12.2020 № PL/MF/AR0400061, від 22.12.2020 №PL/MF/AR0400063, від 27.04.2021 № PL/MF/AR0390370, від 20.05.2021 №PL/MF/AR0390373, від 23.08.2021 № PL/MF/AR0390378, які надані при митному оформленні товарів, зазначені у графі 44 МД під кодом « 0954» – «сертифікати з перевезення товару EUR.1». Водночас, митним органом встановлено не підтвердження преференційного походження частини товарів, інформація про які наведена у перелічених сертифікатах з перевезення (походження) товару форми EUR.1. На підставі наведеного вище, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а податкові повідомлення-рішення Івано-Франківської митниці такими, що прийняті відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин (а.с.31-37).
21.01.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої вказала, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита. Водночас, відповідні, належно оформлені (без виправлень, та без зауважень з боку митного органу) сертифікати були надані при митному оформленні товарів. Сертифікати з перевезення (походження) комплектуючих товару форми EUR.1 не скасовані та не визнані недійсними, тобто є чинними, єдиними документами, що підтверджують походження товару з Республіки Польщі, та надають пільги зі сплати митних платежів. За формою і змістом ці документи відповідають зразку, який наведений у Додатку III Протоколу 1 до Угоди про асоціацію. Лист уповноваженого органу Республіки Польща від 07.12.2023 № 2401-ІОА.4331.20.2023.JP не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію. Zignago Vetro Polska S.A та Bormioli Rocco S.p.A. є європейськими компаніями, інформація про цих виробників, про їх місцезнаходження та місцезнаходження потужностей є відкритою у мережі Інтернет, внаслідок чого, сумніви про походження даних товарів з ЄС є безпідставними. Звернуто увагу на те, що у імпортера відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі декларації інвойс, тобто, відповідальність за оформлення та видачу декларації інвойс і правдивість інформації, що в ній зазначена, лежить виключно на експортерові (продавцеві) (а.с.90-93).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов, та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.
На підставі пункту 2 частини другої статті 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI Івано-Франківською митницею проведено невиїзну документальну перевірку ТзОВ «ПАКО-ІФ» згідно з наказом Івано-Франківської митниці від 17.09.2024 № 148 стосовно обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями типу ІМ40ДЕ №UA209250/2020/010187 від 16.06.2020, № UA209250/2020/016051 від 25.08.2020, №UA209250/2020/026118 від 22.12.2020, № UA209250/2020/026480 від 24.12.2020, №UA209250/2021/008332 від 30.04.2021, № UA209250/2021/010290 від 28.05.2021, №UA206020/2021/004210 від 25.08.2021 (а.с.50).
За результатами перевірки складено акт від 11.10.2024 за № 12/24/7.21-19/41148758 відповідно до якого встановлено порушення ТзОВ «ПАКО-ІФ» (а.с.5-12,53-60):
- статті 16 Протоколу 1 Угоди, статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини 1 статті 257, частини 5 статті 280 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митними деклараціями №UA209250/2020/010187 від 16.06.2020, № UA209250/2020/016051 від 25.08.2020, №UA209250/2020/026118 від 22.12.2020, № UA209250/2020/026480 від 24.12.2020, №UA209250/2021/008332 від 30.04.2021, № UA209250/2021/010290 від 28.05.2021, №UA206020/2021/004210 від 25.08.2021 на загальну суму 215 232,74 грн.;
- пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митними деклараціями № UA209250/2020/010187 від 16.06.2020, № UA209250/2020/016051 від 25.08.2020, № UA209250/2020/026118 від 22.12.2020, № UA209250/2020/026480 від 24.12.2020, № UA209250/2021/008332 від 30.04.2021, № UA209250/2021/010290 від 28.05.2021, № UA206020/2021/004210 від 25.08.2021на загальну суму 43 046,55 грн.
На вказаний акт перевірки позивачем подано заперечення (а.с.16-17), на яке листом від 05.11.2024 за № 7.21-2/19/13/4101 відповідачем надано відповідь (а.с.72-74).
У зв`язку з виявленими порушеннями, відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.11.2024 за: № UA206000202433, № UA206000202434 (а.с.14-15).
Не погоджуючись з відмовою відповідача у прийнятті податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом визнання протиправними та їх скасування.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Згідно пункту 24 частини 1 статті 4 МК України митний контроль сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Частиною 1 статті 270 МК України передбачено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною 1 статті 271 МК України мито – це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами частини 2 статті 271 та статті 272 МК України одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.
Стаття 276 МК України визначає, що платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 277 МК України об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що платники податків, визначені статтею 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до частини першої статі 277 Кодексу) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.
Відповідно до частини 1 статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Частиною першою статті 280 МК України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.
Відповідно до частин 3-4 статті 280 МК України ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Згідно частини 5 статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав-членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Статтею 281 МК України передбачені тарифні пільги (тарифні преференції), зокрема, опускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
В силу вимог частини 1 статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Поряд із цим, відповідно до частин 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Статтею 43 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат. Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями. Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару. Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.
У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати митному органу для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
Стаття 44 МК України визначає порядок підтвердження країни походження товару.
Згідно з частин 1-2 статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (Угода про асоціацію).
Відповідно до статті 25 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію сторони поступово створюють зону вільної торгівлі протягом перехідного періоду, що не перевищує 10 років починаючи з дати набрання чинності цією Угодою, відповідно до положень цієї Угоди та відповідно до Статті XXIV Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року.
Як обумовлено статтею 26 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію, положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва») (далі – Протокол І).
Таким чином, Угода про асоціацію з ЄС передбачає обов`язок України застосовувати преференційне мито до товарів, що походять з території інших сторін.
Згідно з частиною першою статті 16 розділу V Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або UA/EU/P1/ua 14; (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Відповідно до статті 17 розділу V Протоколу І сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки. Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу. Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню. Дата видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 повинна бути вказана в Комірці 11 цього сертифіката. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Відповідно до статті 22(1) розділу V Протоколу І декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 Євро. Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.
Як визначено у статті 1 Рішення підкомітету Україна ЄС з питань митного співробітництва від 21.11.2018 № 1/2018 (далі Рішення № 1/2018, застосовується з 01.01.2019) Протокол І до Угоди про асоціацію замінено текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.
Статтею 1 Протоколу І щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (додаток до Рішення № 1/2018) встановлено, що з метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.
Відповідно до пункту 1 статті 15 «Загальні вимоги» Доповнення І до Конвенції, товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-MED»), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV a і b.
Отже, сертифікат з перевезення товару EUR.1 є підставою для застосування до товару преференційного режиму оподаткування.
Так, згідно з пунктом 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Верховний Суд у постанові від 11.08.2022 у справі № 460/8509/21 сформував такі правові висновки:
- країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених Митним кодексом України. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом;
- у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей;
- Угода про асоціацію з ЄС та, зокрема, Протокол I до цієї угоди передбачає чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.
Як встановлено судом, для підтвердження преференційного походження імпортованих товарів, позивач надав митним органам України сертифікати з перевезення (походження) товару EUR.1 № PL/MF/AR0390367 від 31.03.2021, № PL/MF/AR0439392 від 12.06.2020, № PL/MF/AR0390352 від 18.08.2020, № PL/MF/AR0400061 від 17.12.2020, №PL/MF/AR0400063 від 22.12.2020, № PL/MF/AR0390370 від 27.04.2021, №PL/MF/AR0390373 від 20.05.2021, №PL/MF/AR0390378 від 23.08.2021 та декларації про походження товарів.
При цьому, суд звертає увагу, що будь-яких зауважень щодо форми та змісту вказаних сертифікатів у митного органу не виникало.
Суд вказує, що за умови подання документів із підтвердженням преференційного походження, сумніви в оформленні таких документів не можуть бути підставою для відмови у визнанні преференційного статусу. Тобто на імпортера не може бути покладено тягар доказування наявності в експортера правових підстав для підтвердження преференційного походження.
Так, частинами першою-четвертою статті 45 МК України визначено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.
У випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей (частина п`ята названої статті).
Статтею 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції передбачено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-МЕD, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки. Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Отже, вказані норми передбачають взаємодію договірних сторін, зокрема, ними передбачено право та спеціальний порядок перевірки достовірності та правильності інформації (у тому числі сертифікатів з перевезення товару EUR.1), що міститься у відповідних документах. При цьому, наведені положення фактично передбачають презумпцію достовірності документів до тих пір, поки митні органи країни експорту за запитом митних органів країни імпорту за результатами проведеної перевірки не доведуть протилежного (за винятком ситуації, що відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів).
Суд зауважує, що стаття 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції дає митному органу право або призупинити надання преференції, або відмовити у її наданні. Призупинення надання преференційного режиму для товарів здійснюється до надходження результатів перевірки на запит договірної сторони митного органу країни імпортера; відмова у наданні права на преференцію можлива якщо відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
У свою чергу, наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів, однак не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 23.04.2019 у справі №817/4660/13-а.
Так, згідно з довгостроковою декларацією постачальника для товарів, які мають преференційний статус походження відповідно до Регламенту Ради (ЄС) № 952/2013 та №2015/2447, компанія Borlmioli Rocco S.p.A. стверджує, що товари «CILINDRICO RITA VINO RIEMP.CERA», які регулярно постачаються до ADMIT SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA виробляються в Європейському співтоваристві, а саме в Італії і відповідають правилам походження, що регулюють преференційну торгівлю, зокрема з Україною.
Згідно з довгостроковою декларацією постачальника для товарів, які мають преференційний статус походження, компанія Zignago Vetro Polska S.A. стверджує, що товари JAR TO 205, JAR MIRAL, FL BOS, KOREK (STOPPER) 205), які регулярно постачаються до ADMIT SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA походять з МЕ (Чорногорія) і задовольняють правила походження, застосовані до торгівлі на пільгових умовах з МЕ (Чорногорією) та Україною. 
В подальшому, у відповідь на запит Держмитслужби від 09.02.2023 за № 15/15-03-01/11/632, отримано інформацію від уповноваженого органу Республіки Польща від 07.12.2023 № 2401- IOA.4331.20.2023.JP щодо результатів перевірки сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № PL/MF/AR0439392 від 12.06.2020, №PL/MF/AR0390352 від 18.08.2020, № PL/MF/AR0400061 від 17.12.2020, №PL/MF/AR0400063 від 22.12.2020, № PL/MF/AR0390370 від 27.04.2021, №PL/MF/AR0390373 від 20.05.2021, № PL/MF/AR0390378 від 23.08.2021 (а.с.128). 
Відповідно до змісту вказано листа, Регіональне управління податкової адміністрації у Катовіце повідомило Державну митну службу України про те, що надані сертифікати переміщення EUR.1 є вірними, видані Митно-податковою інспекцією в Катовіце , печатки в графі також є справжніми та підтверджують походження з ЄС, окрім позиції – SKLANKA GLADKA VERONA за МД № UA209250/2020/010187 від 16.06.2020, №UA209250/2020/016051 від 25.08.2020, № UA209250/2020/026118 від 22.12.2020, №UA209250/2020/026480 від 24.12.2020, № UA209250/2021/008332 від 30.04.2021, №UA209250/2021/010290 від 28.05.2021, № UA206020/2021/004210 від 25.08.2021 , оскільки вона не відповідає умовам преференційного режиму.
Окрім того, відповідачем надано копію листа начальника Сілезького митного та фіскального управління в Катовіце від 27.03.2024, відповідно до якого вказано, що ADMIT Spolka z.o.o Sp.kv додає декларацію про походження товару від постачальників Bormiola Rocco S.p.A та Zignago Vetro Polska S.A. Товари, що постачаються Товариству підпадають під преференційний режим, та піддержують позицію Товариства у справі про те, що товари мають європейське походження і їх покупець може користуватися преференційним режимом (а.с.129).
Суд також вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що товари згідно з декларацією постачальника Bormioli Rocco S.p.A. взагалі не були предметом проведеної перевірки, а лише частина товарів згідно з декларацією постачальника Zignago Vetro Polska S.A. підлягає такій перевірці. При цьому, із матеріалів справи не встановлено, що митним органом з`ясовано, чи компетентний орган Республіки Польща мав можливість перевірити достовірність декларацій постачальника щодо товарів, походження яких зазначено як Італія або Чорногорія, чи така перевірка потребувала звернення до компетентних органів відповідних держав.
З огляду на наявність у матеріалах справи декларацій постачальників, які вказують на походження окремих товарів з Італії та Чорногорії, подані відповідачем докази не підтверджують факту, чи стосуються висновки польського компетентного органу щодо товарної позиції SKLANKA GLADKA VERONA саме товару польського походження, чи товару, походження якого підтверджувалося деклараціями постачальників з інших держав.
Окрім того, за змістом розрахунку податкових зобов`язань судом встановлено, що донарахування здійснено не лише щодо товарної позиції SKLANKA GLADKA VERONA, відносно якої компетентним органом Республіки Польща повідомлено про невідповідність умовам преференційного режиму, а й щодо інших товарних позицій, зокрема, ущільнювачів силіконових, скляних кришок та інших виробів, водночас відповідач не навів жодних мотивів, з яких результати перевірки зазначеної товарної позиції були поширені на ці товари.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Суд бере до уваги, правове тлумачення, висловлене в постанові Верховного Суду від 02.07.2019 по справі № 140/2160/18, про те що - загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
За наведених обставин суд доходить висновку, що відповідач не довів належними, допустимими та достатніми доказами наявність правових підстав для відмови у застосуванні преференційного режиму щодо всіх товарів, оформлених за спірними митними деклараціями, а також не обґрунтував поширення результатів перевірки окремої товарної позиції на інші товари, стосовно яких також здійснено донарахування митних платежів.
Матеріали перевірки не містять належного співставлення результатів перевірки компетентного органу Республіки Польща із конкретними товарними позиціями, щодо яких здійснено донарахування митних платежів, не містять оцінки декларацій постачальників, які підтверджують походження окремих товарів з Італії та Чорногорії, а також не дають можливості встановити, чи поширюються висновки польського компетентного органу на всі товари, щодо яких відповідач застосував донарахування, відтак, висновки акта перевірки та прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин справи та не відповідають критеріям обґрунтованості, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, у зв`язку з чим є протиправними та підлягають скасуванню.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.
За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими, внаслідок чого, адміністративний позов підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, згідно із квитанцією від 22.12.2024 підтвердив сплату судового збору на суму 3899,35 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 3899,35 грн. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАКО-ІФ» – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Івано-Франківської митниці від 07.11.2024 за № UA206000202433 та № UA206000202434.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43971364, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАКО-ІФ» (код ЄДРПОУ 41148758, вул. Рамішвілі, 8, корп. Д, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78405) сплачений судовий збір в розмірі 3899,35 грн. (три тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 35 копійок). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Учасники справи:
Позивач:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАКО-ІФ» (код ЄДРПОУ 41148758, вул. Рамішвілі, 8, корп. Д, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78405).

Відповідач:
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43971364, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005).

Суддя   /підпис/  Панікар І.В.