Справа № 302/802/26 Провадження № 3/302/250/26  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
  20 липня 2026 року 	  селище Міжгір`я 	

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Готра В. Ю., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 31 травня 2026 року близько 14:30 год у с. Пилипець Хустського району Закарпатської області надав на транспортному засобі «Ніссан Пантфіндер», номерний знак НОМЕР_2 , послуги з пасажирських перевезень на комерційній основі без ліцензії на право займатися господарською діяльністю, чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
13 липня 2026 року захисницею ОСОБА_1 – адвокаткою Гренджою В. Ю. подано до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з недоведеністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Клопотання обґрунтоване тим, що: - ОСОБА_1 відмовляється від своїх пояснень, які ним були надані поліцейському та стверджує, що він немає права на керування транспортними засобами і немає у власності транспортного засобу «Ніссан», номерний знак НОМЕР_2 , яким начебто надавав послуги з перевезення пасажирів; - 31.05.2026 ОСОБА_1 не здійснював жодних перевезень пасажирів, а працівники поліції змусили його підписати протокол про адміністративне правопорушення, ввели в оману і змусили надати неправдиві пояснення та під час складення протоколу не роз`яснили йому прав та обов`язків, зокрема передбачених ст. 63 Конституції України. 
Отже, ОСОБА_1 31.05.2026 не керував жодним транспортним засобом, а тому відповідно його працівники поліції не зупиняли під час керування автомобілем, жодної відео або фото фіксації керування ним автомобілем та зупинки автомобіля працівниками поліції немає, відсутні пояснення свідків події, не встановлено належність транспортного засобу та суму коштів, які нібито ОСОБА_1 отримав від нелегального перевезення пасажирів автомобілем у с. Пилипець, не встановлено осіб, яким надано послуги, не вказано маршрут за яким здійснюються перевезення пасажирів тощо. До того ж протокол про адміністративне правопорушення складено аж через 11 днів із дня начебто вчинення даного правопорушення, що суперечить ч. 2 ст. 254 КУпАП. Окрім цього, сам протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, так як у ньому не зазначено: 1) конкретне місце автодороги або маршруту по якому водій ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на автомобілі марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на комерційній основі; 2) не вказано пасажирів з їх ініціалами та кількість, яких нібито перевозив ОСОБА_1 ; 3) не зафіксовано та не додано жодного документу щодо належності цього транспортного засобу ОСОБА_1 або іншій особі; 4) не вказано прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; 5) не вказано нормативно-правовий акт, який передбачає придбання ліцензії на право зайняття господарською діяльністю у виді надання послуг з перевезення пасажирів; 6) не вказано причини складання протоколу не в день учинення адміністративного правопорушення, а через 11 днів, будь-який рапорт працівника поліції про це відсутній.

Під час розгляду суддею 20.07.2026 справи ОСОБА_1 пояснив, що того вихідного дня у неділю, тобто 31.05.2026, на прохання свого знайомого він повіз групу людей на екскурсію на гору.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суддя зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Як визначено ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як кореспондує ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Стаття 252 КУпАП регламентує, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення особою порядку провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане в установленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала в установленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом, є об`єктивною стороною правопорушення. 
Факт учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії № ВАД № 770402 від 11.06.2026, згідно з яким ОСОБА_1 31 травня 2026 року близько 14:30 год у с. Пилипець Хустського району Закарпатської області надав на транспортному засобі «Ніссан Пантфіндер», номерний знак НОМЕР_2 , послуги з пасажирських перевезень на комерційній основі без ліцензії на право займатися господарською діяльністю, чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Викладені в протоколі обставини підтверджуються і долученими до матеріалів справи електронним зверненням ОСОБА_2 (а.с.8,9), письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.3,4) та відеоматеріалами (а.с.10). 
Відповідно до п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом потребують ліцензування.
Право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
За змістом ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.
Частиною 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлені зобов`язання, зокрема ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів тощо.
Тобто, з наведених вище вимог нормативно-правових актів та законів убачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійні документи на право перевезення пасажирів, які ОСОБА_1 поліцейському надані не були. Не надано таких доказів і суду.
Твердження захисниці Гренджі В. Ю. про те, що ОСОБА_1 не має права керування транспортними засобами і не має у власності автомобіль «Ніссан Пантфіндер», номерний знак НОМЕР_2 , що виключає його відповідальність у даному випадку, не заслуговує на увагу, оскільки відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає незалежно від наявності права керування транспортними засобами, якщо особа насправді керувала таким транспортним засобом, та незалежно від перебування у власності правопорушника автомобіля на якому незаконно надавалися послуги з перевезення пасажирів. На переконання судді, доводи адвокатки Гренджі В. Ю. про відсутність у діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення через те, що відсутні відео або фото фіксації керування ним автомобілем і зупинки автомобіля працівниками поліції, відсутні пояснення свідків, суми коштів отриманих від нелегального перевезення пасажирів, не встановленні особи, яким надавалися послуги з перевезення та їх кількість, є неспроможними, оскільки такі можуть бути одними з доказів у розумінні положень ст. 251 КУпАП, однак необов`язково повинні бути для настання відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Голослівними є і посилання захисниці, що працівники поліції змусили ОСОБА_1 підписати протокол про адміністративне правопорушення, надати неправдиві пояснення, ввели його в оману та порушили його права, оскільки таке не підтверджується жодними доказами та матеріалами справи.
Натомість під час розгляду справи не встановлено підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейських були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, і такі докази до матеріалів справи не додано. У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість працівників поліції, які оформляли адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , у результатах розгляду справи, а тому суддя доходить висновку, що працівники поліції при виконанні своїх посадових обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.
Варто зауважити і те, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 та жодних заперечень, зауважень чи застережень відносно складеного протоколу він не мав і такі протокол не містить. Також ОСОБА_1 надано письмові пояснення, які ним власноруч підписані та в яких він не заперечував факт учинення ним цього правопорушення.
Твердження захисниці Гренджі В. Ю., що ОСОБА_1 відмовляється від своїх пояснень наданих поліцейському, на переконання судді є таким, яке здійснено з метою уникнення ним від адміністративної відповідальності. 
Отже, суддя доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази є належними і допустимими, логічно пов`язаними й взаємодоповнюючими один одного, а відтак є достатніми в сукупності для визнання доведеним поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення.
З огляду на наведене суддя доходить висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність не встановлено.
Ураховуючи характер учиненого правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, уважаю, що стягнення ОСОБА_1 слід визначити необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети, зокрема його виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, у межах санкції ч. 1 ст. 164 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі.
Відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», 665,60 гривень.
З огляду на наведене вище та керуючись статтями 40-1, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень.
Банківські реквізити для сплати штрафу: отримувач ГУК у Закарпатській обл/Міжгірська тг/21081100, код ЄДРПОУ 37975895, рахунок UA208999980313020106000007423, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081100.
Роз`яснити порушнику, що згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів із дня вручення йому постанови з наданням відповідної квитанції про сплату штрафу до канцелярії суду, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня повідомлення про залишення апеляційної скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, при примусовому виконанні цієї постанови судді, згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП, штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок (отримувач - ГУК у м.Києві /м.Київ/ 22030106, код ЄДРПОУ - 37993783, рахунок - UA908999980313111256000026001, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030106)
Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців, із наступного дня після набрання постановою законної сили або закінчення строку, встановленого у разі відстрочки або розстрочки виконання постанови.
Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів із дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В. Ю. Готра