Справа № 442/5395/26 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С. 
Провадження № 33/811/1418/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Кравчуна Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференії апеляційну скаргу захисника – адвоката Кравчуна Д.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на неї стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665,60 грн судового збору.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 04.07.2026 о 09 год. 30 хв. в м. Дрогобичі на вул. Лесі Українки, 14, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та не реагувала на її зміну, не дотрималася безпечного інтервалу руху та допустила наїзд на транспортний засіб, що стояв – автомобіль TOYOTA AURIS, д.н.з. НОМЕР_2 , спричинивши механічні пошкодження транспортних засобів, чим порушила п. 13.1, п. 2.3 „Б” ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Крім того, водій ОСОБА_1 04.07.2026 о 09 год. 30 хв. в м. Дрогобичі на вул. Лесі Українки, 14, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди залишила місце пригоди, чим порушила п. 2.10 „А” ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. 
Також, працівниками Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області скеровано до суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 130 КУпАП з підстав, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення Серія ЕПР1 № 710583 від 04.07.2026, згідно з яким водій ОСОБА_1 04.07.2026 о 09 год. 30 хв. в м. Дрогобичі на вул. Лесі Українки, 14, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, після її скоєння, до проведення медичного огляду вжила алкоголь без призначення медичного працівника, що підтверджується тестом алкотестера Драгер 2318, чим порушила п. 2.10 „є” ПДР.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Кравчун Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2026 року, провадження по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 було складено працівниками поліції без жодних на те доказів за ч. 4 ст. 130 КУпАП, водночас суддя вийшов за межі протоколи, самостійно змінивши юридичну кваліфікацію інкримінованого діяння, що, на думку апелянта, є недопустимим. Вказує, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення. Адже діючи таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Вважає, що у такому випадку провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 130 КУпАП слід було закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Звертає увагу на порушення працівниками поліції порядку огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а саме: представники поліції не назвали жодних ознак сп`яніння у ОСОБА_1 ; після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу у ОСОБА_1 не з`ясували, чи погоджується вона з результатом огляду та не запропонували їй проїхати до закладу охорони здоров`я
Окрім цього зауважує, що у направленні на огляд на стан сп`яніння, складеного 04.07.2026 о 15.50 год. у графі «Результати огляду» було зазначено «відмовилася», тоді як огляд за допомогою алкотестера проводився о 15.55 год, що свідчить про невідповідність змісту направлення фактичним подіям.
Вказує на відсутність безперервного відеозапису, що не дає можливості встановити чітку послідовність дій працівників поліції.
ОСОБА_1 , захисник Кравчун Д.В. який брав участь в розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КУпАП апелянтом не оспорюються, а тому апеляційний суд не наводить у постанові доводів на підтвердження таких висновків.
Оцінюючи доводи про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає, що районний суд повно і об`єктивно дослідив наявні у справі докази, а постанова суду в цій частині також відповідає вимогам закону.
Згідно вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 3) відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 3) зазначено, що ОСОБА_1 04.07.2026 о 09 год. 30 хв. в м. Дрогобичі на вул. Лесі Українки, 14, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, після її скоєння, до проведення медичного огляду вжила алкоголь без призначення медичного працівника, що підтверджується тестом алкотестера Драгер 2318, чим порушила п. 2.10 „є” ПДР.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 04.07.2026 о 09 год. 30 хв. в м. Дрогобичі на вул. Лесі Українки, 14, керувала транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові.
Посилання в апеляційній скарзі на той факт, що було неправомірно перекваліфіковано судом першої інстанції дій ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП апеляційним судом не приймається.
У КУпАП відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому у даному випадку необхідно застосувати аналогію права, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми права, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Апеляційний суд вважає, що суддя місцевого суду дійшов до вірного переконання, що перекваліфікація дій ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП не порушує її прав, не погіршує її становище та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення..
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначав, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Отже, перекваліфікація дій ОСОБА_1 у цьому конкретному випадку за обставин, встановлених судом першої інстанції та перевірених у апеляційному порядку, є правильною, та не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі доказів.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.
Протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25)
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
За змістом ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.
Щодо доводів захисника про те, що поліцейські не назвали ОСОБА_1 виявлених ознак сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.
Законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 як учаснику ДТП, яка пройшла огляд, на місці зупинки транспортного засобу за результатами огляду встановлено, що остання перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що є достатнім для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення
Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що поліцейські не з`ясували згоди ОСОБА_1 з результатами огляду, та не запропонували проїхати до медичного закладу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису, ОСОБА_1 не заперечувала результати огляду за допомогою приладу «Драгер», відтак, у поліцейських не виникало обов`язку доставляти її на огляд до медичного закладу.
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст.ст. 33, 36 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Кравчуна Д.В. - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду     Т.М. Урдюк