Справа № 420/29961/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 серпня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Свиди Л.І.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 року №263040015418 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 14.03.2025 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 01.12.1989 року по 10.10.1994 року відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 та здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 14.03.2025 року.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.
Позов обґрунтований позивачкою тим, що досягнувши 60-річного віку ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 02.06.2025 року про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV. За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуло вказану заяву та прийняло рішення від 10.06.2025 року №263040015418 про відмову в призначені пенсії за віком, оскільки, відповідно до наданих до заяви документів та даних, які містяться в реєстрі застрахованих осіб, загальний стаж позивача складає 30 роки 05 місяців 07 днів, до страхового стажу позивача не зараховано період її роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 з 01.12.1989 року по 10.10.1994 року, оскільки відсутня повна назва підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу, та запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства. Позивачка вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим усупереч положенням чинного законодавства, у зв`язку із чим звернулася до суду із цим позовом.
З відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає про те, що відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, розгляд документів, наданих до заяви від 02.06.2025 року для призначення пенсії ОСОБА_1 провадився за принципом «екстериторіальності». Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та за наявності не менше ніж 32 років страхового стажу роботи, а при досягненні віку 63 роки - у період звернення з заявою про призначення пенсії у 2028 році від 25 до 35 років. Рішенням від 10.06.2025 року №263040015418 Головним управлінням відмовлено в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній належним чином підтверджений страховий стаж. Позивачкою станом на 10.06.2025 року підтверджено лише 30 років 05 місяців 07 днів страхового стажу, що не дає право на призначення пенсії. В розрахунок страхового стажу відсутні підстави зарахувати період роботи з 01.12.1989 року по 10.10.1994 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.07.1985 року, оскільки не можливо ідентифікувати повну назву підприємства на печатці, якою засвідчено запис про прийняття на роботу та звільнення. Вказані обставини суперечать Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 № 162 та Порядку №637, вимогам Порядку №22-1, ст. 24, 26, 40, 41 Закону №1058 та слугували підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.
З відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає про те, що 13.05.2025 року із заявою №4989 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві стосовно призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом єдиної черги звернень та єдиної черги спеціалістів було розглянуто вищезазначену заяву та винесено рішення про відмову №12599/03- 16 від 21.05.2025. Зазначеною відмовою повідомлено наступне. Пенсійний вік відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявниці 60 років 01 місяць. Необхідний страховий стаж відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж – це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж особи становить 23 роки 09 місяців 04 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви:- до страхового стажу не зараховано періоди роботи протягом вересня 1982 року - грудня 1997 року, згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 від 12.07.1985 року, оскільки на титульному аркуші наявне виправлення прізвища заявниці (« ОСОБА_2 »), здійснене з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162, а саме, відсутній запис про документ на підставі якого внесені зміни. Страховий стаж обчислено періодами навчання з 01.09.1980 року по 22.07.1982 року, догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-річного віку та роботою за наявними даними реєстру застрахованих осіб починаючи з січня 1998 року;- наявна інформація про державну реєстрацію на ведення підприємницької діяльності з 26.07.2023 по теперішній час. До страхового стажу не враховано періоди ведення підприємницької діяльності протягом липня 2023 року - квітня 2025 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 15.03.2030. Позивачка на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. Висновок: відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 років. Відтак, відповідач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України є правомірними, у спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції. Отже, немає жодних підстав для визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення проти позову, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (на момент звернення до пенсійного органу вік 60 років).
02 червня 2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Розглянувши звернення позивачки за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 10.06.2025 року №263040015418 «Про відмову у призначенні пенсії», яким відмовлено позивачці у призначенні пенсії.
В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 року №263040015418 «Про відмову у призначенні пенсії» зазначено про те, що за доданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 30 років 5 місяців 7 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.12.1989 року по 10.10.1994 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.07.1985 року, оскільки відсутня повна назва підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу, та запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства.
Позивачка не погодилася із правомірністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 року №263040015418 «Про відмову у призначенні пенсії» та звернулася до суду із цим позовом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 56, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).
Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Трудовий стаж встановлюється на підставі уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці.
Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №291/99/17.
З оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи з 01.12.1989 року по 10.10.1994 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.07.1985 року, оскільки відсутня повна назва підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу, та запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства.
Порядок ведення трудових книжок, був урегульований «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162 та «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.
Згідно з п. 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зокрема, зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
При цьому, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Крім того, судом взято до уваги зміст положень Порядку № 637, відповідно до п. 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №275/615/17 (К/9901/768/17).
Щодо відсутності повної назви підприємства, яке вносило запис про прийняття позивачки на роботу, та запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства, суд зазначає, що працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, провадження № К/9901/2310/18.
Крім того, суд додатково зазначає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені з вини адміністрації підприємства.
Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 12.07.1985 року вбачається, що відповідно до запису №7 від 30.11.1989 року ОСОБА_1 було звільнено з посади вихователя у зв`язку з переведенням на посаду у Торгівельно-виробничий комбінат «Київське виробниче об`єднання ім. Артема». Згідно запису №8 від 01.12.1989 року позивачку у зв`язку з переведенням у Торгово-виробничий комбінат «Київське виробничі об`єднання ім. Артема» було прийнято на посаду кухонного робітника. Записом №9 від 28.11.1990 року позивачку переведено на посаду учня майстра кондитера. Відповідно до запису №10 від 18.08.1993 року Торгівельно-виробничий комбінат Київське виробниче об`єднання ім. Артема» перейменований у Торгівельно-виробничий комбінат «Лук`ян» Київського виробничого об`єднання ім. Артема». Відповідно до запису №11 від 23.06.1994 року Торгівельно-виробничий комбінат «Лук`ян» Київського виробничого об`єднання ім. Артема» перейменований у Київське акціонерне товариство закритого типу «Торгово-виробничий комбінат Лук`ян». 01.05.1991 позивачка переведена на посаду кондитера 3 розряду. 10.10.1994 року позивачку було звільнено у зв`язку з переведенням на Київське виробниче об`єднання ім. Артема. Будь-яких виправлень записи в трудовій книжці не містять.
При цьому, відповідачем не надано до суду жодних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивачки, тому суд вважає, що їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи позивачки.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 року №263040015418 «Про відмову у призначенні пенсії» та його скасування.
Згідно висновків Верховного Суду у постанові Верховного Суду у справі №500/1216/23 від 08 лютого 2024 року дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Враховуючи протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 року №263040015418 «Про відмову у призначенні пенсії», у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачки шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.06.2025 року з врахуванням висновків суду.
Щодо вимог позивачки про зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 14.03.2025 року, суд зазначає про їх передчасність, оскільки судом досліджувалося лише питання правомірності не зарахування до стажу роботи певних періодів її роботи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 року №263040015418 «Про відмову у призначенні пенсії», зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.06.2025 року з врахуванням висновків суду, а в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 року №263040015418 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 14.03.2025 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 01.12.1989 року по 10.10.1994 року відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 та здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 14.03.2025 року – задовольнити частково.
Визнати противним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.06.2025 року №263040015418 «Про відмову у призначенні пенсії».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.06.2025 року з врахуванням висновків суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА