Справа № 420/30138/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ`до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому позивач просить:
- Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500000/2025/000006/3 від 14.08.2025 року.
Позов обґрунтовано наступним.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що документи, подані для митного оформлення товару за ціною контракту, відповідають вимогам ст. 53 Митного Кодексу України, є належними та допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх данні піддаються обчисленню, що свідчить про неправомірність висновків митного органу про наявність будь-яких розбіжностей, а визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства. Підстави для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару були відсутні. Подані Позивачем документи містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованих товарів, відомості щодо ціни та не містять розбіжностей. Відповідачем не було проведено консультацію між декларантом та митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості. Відповідачем неправомірно застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товарів. У зв`язку із прийняттям оскаржуваних рішень про коригування та картки відмови, на Позивача було покладено додаткові фінансові зобов`язання у вигляді митних і інших пов`язаних платежів, що призвело до порушення майнових прав Позивача, які підлягають захист з огляду на наступні обставини.
Процесуальні дії
Ухвалою суду від 10.09.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 262 КАС України.
25.09.2025 року до суду за вхід. №ЕС100569/25 надійшов відзив, в якому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник стверджує, що під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару було детально вивчено договір купівлі-продажу та інші документи подані декларантом для здійснення митного оформлення. Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. За результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу. Таким чином, митниця вважає, що позов щодо скасування рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та не містить підстав для скасування рішення митного органу.
Ухвалою суду від 29.09.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Одеської митниці за вхід. №ЕС/10060/25 від 25.09.2025 року про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 08.10.2025 року задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» за вхід. №ЕС105073/25 від 07.10.2025 року про виправлення описки в ухвалі від 10.09.2025 року з урахуванням заяви від 06.10.2025 року.
17.10.2025 року до суду за вхід. №ЕС109758/25 надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням виправлення описки, в якому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник стверджує, що під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару було детально вивчено договір купівлі-продажу та інші документи подані декларантом для здійснення митного оформлення. Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. За результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу. Таким чином, митниця вважає, що позов щодо скасування рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та не містить підстав для скасування рішення митного органу.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (адреса: 36007, м. Полтава, вул. Решетилівська, буд. 37) зареєстроване 29.04.2015 року як юридична особа, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ 39771951).
Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» веде господарську діяльність по таким видам економічної діяльності, як: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 27.11 Виробництво електродвигунів, генераторів і трансформаторів; 27.12 Виробництво електророзподільчої та контрольної апаратури; 43.21 Електромонтажні роботи; 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.31 Агентства нерухомості; 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; 82.92 Пакування; 35.11 Виробництво електроенергії; 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.
13.01.2025 між Terra Minerals (Продавець) та ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (Покупець) укладено контракт №1, відповідно до п. 1.1. якого Продавець постачає на умовах, що вказані в інвойсі, Україна у відповідності з «INCOTERMS-2020» сіль харчову та технічну, з добавкою від злежування або без, тип якої вказано у інвойсах до цього Контракту та іменований в подальшому товари, а Покупець зобов`язується сплатити за товар, який постачається.
З метою здійснення митного оформлення товару, уповноваженою Позивачем особою до Одеської митниці подано митну декларацію (МД) №25UA500090007428U6 від 07.07.2025, відповідно до якої за умовами поставки FOB на митну територію України надійшов товар ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ», а саме:
«- товар № 1 - «Сіль, придатна для споживання людьми: Сіль кухонна харчова кам`яна мелена, Помел №1, у поліпропиленових мішках по 25 кг в біг-бегах по 1350 кг- 938,250 т. Торговельна марка: «Terra Salt». Виробник: «Terra Minerals». Країна походження: Єгипет, EG.», згідно коду УКТ ЗЕД - 2501009100, рівень митної вартості- 0,0655 дол. США/кг.;
- товар № 2 - «Сіль таблетована, непридатна для споживання людьми: Сіль таблетована, для пом`якшення води, у поліпропиленових мішках по 25 кг в бігбегах по 1200 кг - 216,000 т. Торговельна марка: «Terra Salt». Виробник: «Terra Minerals». Країна походження: Єгипет, EG.» , згідно коду УКТ ЗЕД - 2501009900, рівень митної вартості - 0,088 дол. США/кг. Товар ввезено на митну територію України відповідно до комерційних умов поставки FOB PORT ALEXANDRIA.»
Для підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи:
- Сертифікат якості (Certificate of quality) №Б/Н від 01.06.2025;
- Пакувальний лист (Packing list) №02 від 07.06.2025;
- Рахунок-проформа (Proforma invoice) №PI-25-03-0003 від 14.03.2025;
- Рахунок-проформа (Proforma invoice) №PI-25-04-0005 від 04.05.2025;
- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №INV-05-06-0002 від 07.06.2025;
- Коносамент (Bill of lading) №2 від 08.06.2025;
- Вантажна вiдомiсть (Cargo Manifest) №Б/Н від 08.06.2025;
- Сертифiкат про походження товару форми A (Certificate of origin form A (GSP)) А 240161997 від 10.06.2025;
- Статус особи, яка подає митну декларацію №1;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №250318/000322978 від 18.03.2025
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №250429/000329819 від 29.04.2025;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №250505/000330900 від 05.05.2025;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару Swift Out від 09.06.2025;
- Документ, що підтверджує вартість страхування Платіжна інструкція №143 від 11.06.2025;
- Прейскурант (прайс-лист) виробника товару №Б/Н від 01.04.2025;
- Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №3-2/203 від 16.06.2025;
- Страховий поліс Сертифікат про страхування №5 від 07.06.2025;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №1 від 13.01.2025;
- Договір (контракт) про перевезення №200 від 15.10.2024;
- Договір найму (оренди, лізингу, фрахтування, чартеру) повітряних, морських, річкових суден та інших транспортних засобів з екіпажем Charter Party від 31.05.2025;
- Інші некласифіковані документи Com.Invoice №09/2025/16 від 09.06.2025;
- Інші некласифіковані документи Лист №б/н від 09.06.2025.
На підставі ч.3 статті 53 МКУ, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 
1) виписку з бухгалтерської документації; 
2) каталоги, специфікації виробника товару; 
3) копію митної декларації країни відправлення; 
4) банківські або інші документи, що підтверджують оплату товару та вартість перевезення. 
У відповідь на запит митного органу, листом №2/0807 від 08.07.2025 року декларант повідомив, що подав всі необхідні документи для митного оформлення i додаткові надавати не буде.
08.07.2025 року Одеська митниця Державної митної служби України прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2025/000040/2, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом, та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500090/2025/000085..
10.07.2025 року ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» подано до Державної митної служби України скаргу на рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500090/2025/000040/2 від 08.07.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500090/2025/000085 від 08.07.2025. 
11.08.2025 року Державною митною службою України прийнято рішення за результати розгляду скарги ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» від 10.07.2025 №113, відповідно до якого частково задоволено скаргу, а саме: керуючись пунктом 3 частини 2 ст. 26-5 Кодексу скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 08.07.2025 №UA500090/2025/000040/2, зобов`язано Одеську митницю прийняти нове рішення відповідно до законодавства та відмовлено в задоволенні решти вимог.
14.08.2025 року Одеська митниця Державної митної служби України прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2025/000006/3, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом, а саме, на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить: 
по товару №1 - 0,15 дол. США/кг. (ЕМД №25UA500090000875U5 від 23.01.2025), ніж заявлено декларантом 0,065 дол. США/кг.; 
по товару № 2 - 0,1208 дол. США/кг (ЕМД №24UA500110004707U1 від 03.07.2024), ніж заявлено декларантом 0,0876 дол. США/кг.
Підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів стало те, що в поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, про що повідомлено декларанту, а саме:
«Поставка товарів, заявлених за ЕМД від 07.07.2025 №UA500090/2025/007428, здійснювалась на підставі контракту від 13.01.2025 №1 (далі - Контракт), укладеного між Terra Minerals (продавець) та ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (покупець), згідно з яким, зокрема: продавець постачає на умовах, що вказані в інвойсі згідно з Інкотермс 2020, сіль харчову та технічну, з добавкою від залежування або без, тип якої вказано у інвойсах, а покупець зобов`язується сплатити за товар, який постачається (пункт 1.1); 
загальна вартість Контракту складає: 10000000,00 дол. США і складається із суми інвойсів, що мають бути погоджені сторонами окремо (пункт 2.2); 
загальні умови оплати: згідно умов в кожному проформа-інвойсі (пункт 2.4); 
оплата за товар проводиться на підставі проформ-інвойсів і визначається для кожної поставки окремо. Оплата вважається здійсненою в день зарахування коштів на рахунок продавця (пункт 3.2); 
покупець сплачує продавцю за умовами поставки згідно проформи інвойсу (пункт 3.5); 
дата відвантаження - вказується у проформі-інвойсі на кожну партію. За письмовою згодою покупця дата відвантаження може бути змінена (пункт 4.1); 
продавець зобов`язується забезпечити готовність товарів, при настанні терміну дії платежу, як це визначено у пункті 2.4 (пункт 4.2); 
продавець зобов`язується забезпечити готовність до відвантаження товару відповідно до узгодженої дати доставки, як визначено у пункті 4.1, інакше продавець сплачує демередж судна (пункт 4.3);
за умови постачання FOB порт Єгипту - продавець зобов`язаний організувати та оплатити всі витрати, пов`язані із транспортуванням до судна, завантаженням та проведенням митних та інспекційних процедур при експорті (пункт 4.4); 
поставка товарів здійснюється однією партією згідно кожного інвойсу, при цьому на адресу покупця направляються оригінали через DHL, а також попередньо електронні копії на Email, наступних документів: інвойс з номером та датою контракту; сертифікат походження на товар, що поставляється за Контрактом; пакувальні листи з зазначенням кількості місць, вагою брутто, нетто, типом пакування; коносамент; карго-маніфест; опис документів; сертифікат виданий Міністерством охорони здоров`я Єгипту (для харчової солі). У випадку адміністративного затримання видачі сертифікату - має бути надано сертифікат якості з аналізами продукції; сюрвеєрний звіт та сертифікат хімічного аналізу партії (SGS.TUV чи іншими спеціалізованими сюрвеєрними компаніями) за додатковим запитом (пункт 4.5). 
1) Насамперед слід зауважити, що відповідно до графи 44 ЕМД від 07.07.2025 №UA500090/2025/007428 Контракт визначено декларантом під кодом 4104, який згідно з Класифікатором документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», є зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу з виробником товарів. 
Однак заявлені декларантом у графах 31 «вантажні місця та опис товарів» вказаної ЕМД відомості про виробника товарів Terra Minerals та їх торговельну марку «Terra Salt» не підтверджуються товаросупровідними документами. 
Зазначене може свідчити про недостовірність декларування відомостей про товари та умови їх купівлі, які, в свою чергу, мають безпосередній вплив на формування цін таких товарів та визначення їх митної вартості. 
Інших документів, визначених пунктом 4.5 Контракту, що могли б підтвердити такі відомості, до митного оформлення товарів не надано. 
Додатково варто відмітити, що згідно з офіційним сайтом продавця https://terraminerals-eg.com компанія Terra Minerals заснована в 2025 році та спеціалізується на експорті високоякісних мінералів єгипетського походження. Відомості, що компанія Terra Minerals є виробником солі, на вказаному сайті відсутні. 
2) Наданий до митного оформлення інвойс від 07.06.2025 №INV-05-06-0002 не містить відміток про його погодження покупцем, що суперечить пункту 2.2 Контракту. 
3) Оплата за товар здійснюється згідно з проформами-інвойсами: від 14.03.2025 №PI-25-03-0003 на умовах: 75% передоплати від суми проформи інвойсу та 25% передоплати - після завершення виробництва товарів; від 04.05.2025 №PI-25-04-0005 на умовах: 100% передоплати від суми проформи інвойсу.
При цьому, в вище зазначених проформах-інвойс відсутня дата відвантаження, як передбачено пунктом 4.1 Контракту, що з урахуванням умов пунктів 2.4, 3.2, 3.5, 4.2, 4.3 і 4.4 Контракту може мати вплив на формування ціни товарів. 
4) Одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товарів; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (пункти 4, 6, 8 частини другої статті 53 Кодексу).
Для підтвердження оплати за оцінювані товари декларантом надано копії SWIFT 18.03.2025 №250318/000322978, від 05.05.2025 №250505/000330900, які не можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваних товарів та підтверджують факт оплати, оскільки: згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2 (далі Положення №2), для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі - Постанова №216); 
сплачена сума (123082,42 дол. США) є меншою від вартості партії оцінюваних товарів (126376,12 дол. США), визначеної продавцем в проформах інвойсах від 14.03.2025 №PI-25-03-0003 та від 04.05.2025 №PI-25 04-0005. 
Разом з тим, копія SWIFT від 29.04.2025 №250429/000329819 не стосується партії оцінюваних товарів, оскільки у графі 70 «Деталі платежу» містить посилання на проформу-інвойс від 28.04.2025 №PI-25-04-0004, який до митного оформлення не надано. 
При цьому, банківських платіжних інструкцій в іноземній валюті, передбачених Положенням №2 та Постановою №216, скаржником не надано. 
Отже, декларантом не забезпечено надання належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінювані товари. 

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі - Наказ №599) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, до яких можуть належати: 
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; 
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. 
Слід відмітити, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у Компендіумі з митного оцінювання, до транспортних витрат повинні включатись всі витрати, пов`язані з перевезенням товарів або що є умовою їх перевезення, незалежно від того, чи є вони основними чи непрямими витратами, понесеними в зв`язку з переміщенням товарів до місця ввезення на митну територію України, тобто які є суттєвим етапом усієї транспортної операції. 
Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів скаржником до митного оформлення надано: договір транспортного експедирування від 15.10.2024 №200; карго-маніфест від 07.06.2025 №7810210; не в повному обсязі коносамент від 08.06.2025 №2 (відсутня сторінка 1); лист агента від 09.06.2025, банківський документ SWIFT від 09.06.2025. 
5) Перевезення товарів здійснювалось на умовах поставки FOB ALEXANDRIA PORT на підставі договору транспортного експедирування від 15.10.2024 №200 (далі - Договір), укладеного між ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (клієнт) та SolInv OU (агент), згідно з яким, зокрема: клієнт доручає, а агент приймає на себе організацію та виконання комплексу послуг з фрахту судна згідно додатків до Договору (пункт 1.2); клієнт зобов`язаний надати агенту підписану заявку на надання транспортно-агентських послуг, не менше, ніж за 7 (сім) днів до заявленої дати постановки судна до причалу. 
Заявка повинна містити такі дані: маршрут перевезення; опис вантажу (найменування, загальна вага); вид і спосіб пакування; найменування вантажовідправника, вантажоодержувача та їх адреси; місце, дату завантаження/доставки вантажу. Перелік даних, які повинні міститися в заявці, не є вичерпним і може бути доповнений агентом на його розсуд. 
Заявка може бути направлена агенту з використанням факсимільного та електронного зв`язку, при цьому вона має силу оригіналу (пункт 2.4.2); оплата послуг здійснюється клієнтом на умовах 100% передоплати від суми фрахту протягом 3-х (трьох) банківських днів після постановки судна на рейд у порту навантаження і подачі капітаном судна листа про готовність судна на підставі проформи-інвойсу чи на інших умовах обумовлених в інвойсі. 
У разі виникнення в агента додаткових витрат, оплати штрафів і проведення інших платежів в інтересах клієнта і пов`язаних з виконанням Договору, а також щодо штрафних санкцій, агент виставляє клієнту додатковий рахунок, який підлягає оплаті клієнтом протягом 10-ти (десяти) банківських днів з дати виставлення рахунку-фактури (пункт 3.1); клієнт погоджується, що агент має право направити клієнту рахунок із використанням засобів факсимільного та електронного зв`язку (пункт 3.2). 
При цьому, до митного оформлення не надано встановлених пунктами 1.2, 2.4.2 та 3.2 Договору додатків, заявок та рахунків, які б підтверджували повноту наданих транспортно-експедиційні послуг та їх вартість. 
6) Відповідно до підпункту б пункту 2 частини першої статті 335 Кодексу під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник при перевезенні водним транспортом, надають митному органу в паперовій або електронній формі декларацію про вантаж, яка містить, зокрема, відомості про найменування портів відправки, портів заходу судна, завантаження та вивантаження товарів, першого порту відправки товарів, порту вивантаження товарів, що залишаються на борту, перелік коносаментів або інших документів, що підтверджують наявність та зміст договору морського (річкового) перевезення, кількість вантажних місць товару, опис та вид упаковки товарів, які підлягають вивантаженню у даному порту. 
З огляду на наявну в коносаменті від 08.06.2025 №2 (далі - коносамент) інформацію: коносамент повинен використовуватись із Charter Party (BILL OF LADING TO BE USED WITH CHARTER-PARTIES); фрахт оплачується згідно з Charter Party від 31/05/2025 (Freight payable - AS PER CHARTER PARTY DATED 31/05/2025). 
Згідно із загальноприйнятими міжнародними правилами Charter Party (чартер-партія) - це договір, що укладається між власником судна та наймачем та є основою для морської торгівлі та транспортування вантажів. 
Цей договір регулює умови найму судна, включаючи терміни, маршрут, перелік послуг, тариф, умови оплати, умови вантажу, додаткові витрати тощо. Поданий до митного оформлення документ «CP» від 31.05.2025 не може розглядатись як Charter Party, оскільки укладений між ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» та SolInv OU, жоден з яких не є власником судна M/V SAM H. 
Ненадання транспортного (перевізного) документу Charter Party від 31.05.2025 як невід`ємної частини коносаменту позбавляє права митного органу здійснити перевірку правильності та повноти включення декларантом до митної вартості всіх витрат, пов`язаних з перевезенням оцінюваних товарів. 
7) Банківський документ SWIFT від 09.06.2025 не може бути взятий до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за доставку оцінюваних товарів, оскільки: згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції» та Положення №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Постановою №216; містить відомості про реквізити банка отримувача, що відрізняються від таких реквізитів, зазначених у пункті 8 Договору (доповнення про зміну банківських реквізитів згідно з пунктом 7.3 Договору відсутні). 
Отже, декларантом не забезпечено надання всіх належних транспортних (перевізних) документів та документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
8) Для підтвердження витрат на страхування декларантом надано сертифікат про страхування від 07.06.2025 №5 до договору страхування вантажів від 11.10.2024 №23699034-08-10-00 (далі - Сертифікат), згідно з яким надано страхове покриття на вантаж «сіль»: вагою нетто 5171,100 МТ/ брутто 5198,689 МТ (пункт 6.4); на підставі супроводжувальних документів коносаментів від 08.06.2025 №№1, 2, 3, 4 (пункт 6.3); із страховою сумою 13938872,27 грн, визначеною в розмірі 110 відс. від дійсної вартості вантажу (пункти 7.1, 7.2); із страховою премією 34847,18 грн (пункт 10.1). 
Однак, документ(и) з відомостями про дійсну вартість вантажу, на підставі якого(их) розраховувалась страхова сума і страхова премія, у Сертифікаті відсутній(і). 
Також слід відмітити, що Сертифікат містить інформацію про коносаментами №№1, 2, 3, 4, датовані 08.06.2025, тобто наступним днем за днем видачі Сертифіката 07.06.2025, що ставить під сумнів дійсність такого Сертифіката та наведеної в ньому інформації. Крім того, згідно з графою 22 декларації митної вартості, поданої до ЕМД від 07.07.2025 №UA500090/2025/007428, декларантом до митної вартості товарів із загальною вагою нетто 1215,000 МТ/брутто 1221,161 МТ включено повну суму страхової премії 34847,18 грн, що свідчить про невірно проведений декларантом розрахунок митної вартості. 
Ненадання до митного оформлення договору страхування вантажів від 11.10.2024 №23699034-08-10-00 із загальними умовами страхування та іншими істотними умовами, на підставі якого виданий Сертифікат, не дає можливості митним органам упевнитись у правильності включення до митної вартості всіх її складових, зокрема визначених пунктом 7 частини десятої статті 58 Кодексу. 
Прайс-лист від 01.04.2025 з інформацією про ціни на товари у квітні-червні 2025 року не може бути взятий до уваги як такий, що підтверджує ціну товарів, встановлену 14.03.2025 проформою-інвойсом №PI 25-03-0003.»
Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) № 25UA500090007483U8 від 08.07.2025 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МКУ. 
Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 633344,77 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.
Вважаючи протиправними та необґрунтованими Рішення про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частинами 1-2 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
В силу вимог ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Частиною 1 ст. 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому, ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
В силу вимог ч.ч. 2-3 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (ч. 4 ст. 57 МК України).
Таким чином, до виключних повноважень органу доходів і зборів належить здійснення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, яке полягає у перевірці числового значення та методу визначення заявленої митної вартості.
Разом з тим, з урахуванням положень ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, яка встановлює, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, реалізація зазначених повноважень повинна відбуватись із обмеженим втручанням у процедуру самостійного визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, котрому повинна передувати наявність в органу доходів і зборів обґрунтованих сумнiвiв у правильності визначення заявленої митної вартості товарів.
Відповідно до ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з ч. 5 цієї статті, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 10 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Частиною 11 ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.
Частиною 9 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
В силу вимог ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
А відповідно до ч. 3 цієї статті, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої ст. 57 цього Кодексу
З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на імпортерові. Але, при цьому, митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні вищенаведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими тоді, коли:
- надані декларантом документи містять розбіжності,
- або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари,
- або наявні ознаки підробки.
Відповідно, наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи мають підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Частиною 4 ст. 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 року, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 року за №883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:
- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
- невірно проведений розрахунок митної вартості;
- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;
- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Щодо зазначених відповідачем у графі 33 оскаржуваного позивачем рішення від 14.08.2025 року про коригування митної вартості товарів доводів.
Щодо зазначення Terra Minerals як виробника товару та торговельної марки «Terra Salt».
В обґрунтування оскаржуваного рішення митний орган зазначив, що відповідно до графи 44 ЕМД від 07.07.2025 №UA500090/2025/007428 Контракт визначено декларантом під кодом 4104, який згідно з Класифікатором документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», є зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу з виробником товарів. 
При цьому митний орган зазначив, що у графах 31 «вантажні місця та опис товарів» вказаної ЕМД відомості про виробника товарів Terra Minerals та їх торговельну марку «Terra Salt» не підтверджуються товаросупровідними документами. 
На думку митного органу, зазначене може свідчити про недостовірність декларування відомостей про товари та умови їх купівлі, які, у свою чергу, мають безпосередній вплив на формування цін таких товарів та визначення їх митної вартості. Також відповідач зазначив, що інших документів, визначених пунктом 4.5 Контракту, які могли б підтвердити такі відомості, до митного оформлення товарів не надано.
Крім того, митний орган послався на інформацію з офіційного вебсайту продавця, згідно з якою компанія Terra Minerals заснована у 2025 році та спеціалізується на експорті високоякісних мінералів єгипетського походження. При цьому, як зазначено в оскаржуваному рішенні, відомості про те, що компанія Terra Minerals є виробником солі, на зазначеному вебсайті відсутні.
Суд не погоджується з висновком відповідача про те, що наведені обставини свідчать про недостовірність заявленої митної вартості.
Суд зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митна вартість товарів базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості митний орган повинен встановити обставини, які об`єктивно ставлять під сумнів достовірність саме цієї ціни або повноту включення до митної вартості передбачених законом складових.
Сам по собі факт зазначення декларантом Terra Minerals як виробника товару та торговельної марки «Terra Salt», за відсутності окремих підтверджень цих відомостей у товаросупровідних документах, не свідчить про те, що погоджена сторонами ціна товару є недостовірною.
Митним органом не встановлено, що Terra Minerals не була продавцем товару за контрактом №1 від 13.01.2025, що товар фактично придбано у іншого суб`єкта господарювання або що між продавцем, виробником та покупцем існували додаткові договірні відносини, які впливали на ціну товару.
Не встановлено відповідачем і факту здійснення позивачем платежів на користь іншої особи, а також не наведено доказів існування посередницької винагороди, комісії чи інших платежів, які могли бути включені до ціни товару та не були враховані при визначенні митної вартості.
Посилання митного органу на відсутність на вебсайті Terra Minerals інформації про те, що ця компанія є виробником солі, також саме по собі не доводить недостовірності заявленої митної вартості.
Відсутність такої інформації на вебсайті продавця не виключає можливості того, що продавець здійснював придбання товару у виробника, його подальшу реалізацію та експорт. Сам факт спеціалізації компанії на експорті мінералів не свідчить про неможливість здійснення нею продажу відповідного товару.
При цьому митним органом не наведено конкретної ціни, за якою Terra Minerals придбала товар у виробника, не встановлено іншої ціни реалізації позивачу та не наведено доказів того, що ціна товару була сформована з урахуванням обставин, які не відображені у поданих документах.
Таким чином, відповідач фактично обмежився припущенням про можливий вплив відомостей щодо виробника на формування ціни товару, однак не довів такого впливу конкретними доказами.
Суд звертає увагу, що частина третя статті 53 Митного кодексу України пов`язує можливість витребування додаткових документів із наявністю розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, або з відсутністю відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості чи ціну, що фактично сплачена або підлягає сплаті.
У даному випадку митним органом не встановлено, яким чином саме відомості щодо виробника та торговельної марки вплинули на числове значення митної вартості, не визначено конкретної складової, яка залишилася непідтвердженою, та не наведено розрахунку іншої митної вартості, яка виникла б саме внаслідок зазначеної невідповідності.
За таких обставин зазначені митним органом обставини не можуть бути визнані достатніми для висновку про недостовірність заявленої митної вартості.
Щодо посилання митного органу на відсутність відмітки про погодження інвойсу від 07.06.2025 №INV-05-06-0002.
Митний орган зазначив, що наданий до митного оформлення комерційний інвойс від 07.06.2025 №INV-05-06-0002 не містить відміток про його погодження покупцем, що, на думку відповідача, суперечить пункту 2.2 контракту №1 від 13.01.2025.
Як зазначено митним органом, пунктом 2.2 контракту передбачено, що загальна вартість контракту складає 10000000,00 доларів США та складається із суми інвойсів, які мають бути погоджені сторонами окремо.
Суд зазначає, що відсутність на комерційному інвойсі окремої відмітки про погодження такого документа покупцем сама по собі не свідчить про те, що ціна товару сторонами не була погоджена.
Зміст договірних відносин сторін та погодження ціни конкретної поставки мають оцінюватися не лише за наявністю або відсутністю формального реквізиту на одному документі, а у сукупності з іншими документами, складеними у зв`язку із відповідною господарською операцією.
У цій справі позивачем подано контракт №1 від 13.01.2025, проформи-інвойси, комерційний інвойс та інші документи, які стосуються відповідної поставки.
Митним органом не встановлено, що позивач не погоджував ціну товару, що між сторонами існували розбіжності щодо її розміру, що продавцем виставлявся інший рахунок або що фактична оплата здійснювалася за іншою ціною.
Так само відповідачем не доведено, що відсутність відповідної відмітки призвела до невизначеності ціни товару або перешкоджала встановленню її числового значення.
Таким чином, формальна відсутність відмітки про погодження інвойсу, за відсутності інших доказів непогодження ціни сторонами, не є розбіжністю, яка сама по собі має вплив на правильність визначення митної вартості.
Щодо посилання митного органу на відсутність дати відвантаження у проформах-інвойсах.
Митний орган зазначив, що оплата за товар здійснюється згідно з проформами-інвойсами від 14.03.2025 №PI-25-03-0003 та від 04.05.2025 №PI-25-04-0005, при цьому у зазначених проформах-інвойсах відсутня дата відвантаження, як це передбачено пунктом 4.1 контракту.
Відповідач послався на те, що відповідно до пункту 4.1 контракту дата відвантаження має зазначатися у проформі-інвойсі на кожну партію, а за письмовою згодою покупця така дата може бути змінена.
Крім того, митний орган звернув увагу на положення пунктів 2.4, 3.2, 3.5, 4.2, 4.3 та 4.4 контракту та зазначив, що відсутність дати відвантаження може мати вплив на формування ціни товару, зокрема з огляду на обов`язок продавця забезпечити готовність товару до відвантаження та можливість виникнення демереджу судна.
Суд не погоджується з тим, що наведені обставини підтверджують недостовірність митної вартості.
Дійсно, пунктом 4.1 контракту передбачено зазначення дати відвантаження у проформі-інвойсі. Однак невиконання або неналежне виконання сторонами певної договірної формальності не означає автоматичної недостовірності ціни товару для митних цілей.
Митний орган повинен був встановити, яким саме чином відсутність дати відвантаження вплинула на ціну конкретної партії товару.
При цьому відповідач не довів факту зміни ціни товару залежно від дати його відвантаження, не встановив додаткової суми, яка підлягала сплаті позивачем у зв`язку із зміною строків відвантаження, та не надав доказів фактичного виникнення демереджу.
Саме посилання на можливість виникнення демереджу не підтверджує факту його нарахування.
Митним органом не зазначено дати, з якої виникло прострочення, кількості днів такого прострочення, розміру ставки демереджу, суми нарахованого платежу та доказів пред`явлення відповідної суми позивачу.
Відтак припущення про можливість виникнення додаткових витрат не може бути покладене в основу висновку про недостовірність митної вартості.
Крім того, відповідачем не встановлено, що відсутність дати відвантаження перешкоджала визначенню ціни товару за проформами-інвойсами або що така дата була необхідною для визначення числового значення будь-якої складової митної вартості.
Таким чином, відсутність дати відвантаження у проформах-інвойсах без встановлення конкретного впливу цієї обставини на ціну товару не є достатньою підставою для відмови у застосуванні першого методу.
Щодо посилання митного органу на неналежність банківських платіжних документів та невідповідність суми здійснених платежів.
Митний орган зазначив, що для підтвердження оплати за оцінювані товари декларантом надано копії SWIFT від 18.03.2025 №250318/000322978 та від 05.05.2025 №250505/000330900.
На думку відповідача, зазначені документи не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів та підтверджують факт їх оплати, оскільки відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, та постанови Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті.
Також митний орган зазначив, що сплачена сума у розмірі 123082,42 доларів США є меншою від вартості партії оцінюваних товарів у розмірі 126376,12 доларів США, визначеної продавцем у проформах-інвойсах від 14.03.2025 №PI-25-03-0003 та від 04.05.2025 №PI-25-04-0005.
У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про ненадання належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінювані товари.
Суд зазначає, що наведені обставини необхідно оцінювати у сукупності з умовами контракту та конкретних проформ-інвойсів.
Відповідно до пунктів 2.4 та 3.2 контракту умови та порядок оплати визначаються щодо кожної конкретної поставки на підставі відповідної проформи-інвойсу. Отже, для визначення того, чи відповідає здійснений платіж вартості товару, необхідно встановити передбачений сторонами порядок та етапи оплати за кожною поставкою.
Проформою-інвойсом від 14.03.2025 №PI-25-03-0003 передбачено оплату у розмірі 75 відсотків передоплати від суми проформи-інвойсу та 25 відсотків передоплати після завершення виробництва товарів. Проформою-інвойсом від 04.05.2025 №PI-25-04-0005 передбачено 100 відсотків передоплати від суми проформи-інвойсу.
Таким чином, сама по собі відмінність між сумою здійснених на певний момент платежів та загальною вартістю товару не свідчить про те, що фактична ціна товару є іншою.
Для висновку про недостовірність митної вартості митний орган повинен був встановити, що позивач фактично сплатив або зобов`язаний сплатити продавцю іншу суму, ніж зазначена у документах, або що різниця між сумами є прихованою складовою ціни.
Однак відповідачем не встановлено, що сума у розмірі 3293,70 доларів США являє собою додаткову плату за оцінюваний товар, комісію, винагороду, транспортні витрати, страхування чи іншу складову митної вартості.
Митним органом також не встановлено факту виставлення продавцем позивачу додаткового рахунку на відповідну суму або існування у позивача обов`язку сплатити зазначені кошти.
Щодо форми наданих SWIFT-повідомлень суд зазначає, що навіть у випадку невідповідності окремих реквізитів документа вимогам до форми платіжної інструкції це саме по собі не доводить відсутності факту здійснення господарської операції або недостовірності її ціни.
Митним органом не доведено, що зазначені у SWIFT-повідомленнях платежі фактично не здійснювалися, не були зараховані продавцю або не стосувалися виконання контракту №1.
За таких обставин посилання на форму банківського документа та відмінність між сумою здійснених платежів і загальною вартістю поставки не є достатніми для висновку про недостовірність заявленої митної вартості.
Щодо посилання митного органу на SWIFT від 29.04.2025 №250429/000329819.
Митний орган зазначив, що копія SWIFT від 29.04.2025 №250429/000329819 не стосується партії оцінюваних товарів, оскільки у графі 70 «Деталі платежу» містить посилання на проформу-інвойс від 28.04.2025 №PI-25-04-0004, яка до митного оформлення не надана.
Відповідач зазначив, що банківських платіжних інструкцій в іноземній валюті, передбачених Положенням №2 та постановою Правління НБУ №216, скаржником не надано, у зв`язку з чим дійшов висновку про неналежне документальне підтвердження ціни товару.
Суд зазначає, що якщо відповідний платіж дійсно стосується іншої проформи-інвойсу, він не може розглядатися як документ, що підтверджує оплату саме оцінюваної партії товару.
Разом з тим дана обставина сама по собі не доводить неправильності митної вартості оцінюваної партії.
Навпаки, встановлення того, що окремий платіж стосується іншої поставки, означає необхідність його відокремленого обліку, але не свідчить про те, що ціна оцінюваного товару є іншою, ніж зазначена у відповідних документах.
Митним органом не доведено, що платіж за проформою-інвойсом №PI-25-04-0004 був включений позивачем до вартості оцінюваної партії товару, що такий платіж приховує оплату за оцінювану партію або що позивач мав здійснити додаткову оплату за оцінювані товари у зв`язку з цим платежем.
Отже, зазначена обставина не підтверджує недостовірності ціни оцінюваного товару та не доводить неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.
Щодо посилання митного органу на ненадання документів щодо вартості транспортних послуг.
Митний орган зазначив, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом подано договір транспортного експедирування від 15.10.2024 №200; карго-маніфест від 07.06.2025 №7810210; не в повному обсязі коносамент від 08.06.2025 №2 (відсутня сторінка 1); лист агента від 09.06.2025, банківський документ SWIFT від 09.06.2025.
Водночас відповідач послався на положення договору транспортного експедирування №200, відповідно до яких клієнт доручає агенту організацію та виконання комплексу послуг з фрахту судна згідно з додатками до договору.
Митний орган зазначив, що відповідно до пункту 2.4.2 договору клієнт зобов`язаний надати агенту підписану заявку на надання транспортно-агентських послуг не менше ніж за сім днів до заявленої дати постановки судна до причалу, при цьому така заявка повинна містити маршрут перевезення, опис вантажу, його вагу, вид та спосіб пакування, відомості про вантажовідправника і вантажоодержувача, місце та дату завантаження/доставки вантажу.
Також митний орган зазначив, що згідно з пунктом 3.1 договору оплата послуг здійснюється клієнтом на умовах 100 відсотків передоплати від суми фрахту, а у разі виникнення додаткових витрат агент виставляє клієнту додатковий рахунок. Відповідно до пункту 3.2 договору рахунки можуть направлятися засобами факсимільного та електронного зв`язку.
На думку відповідача, до митного оформлення не надано встановлених пунктами 1.2, 2.4.2 та 3.2 договору додатків, заявок та рахунків, які б підтверджували повноту наданих транспортно-експедиційних послуг та їх вартість.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України декларант подає транспортні документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
У цій справі позивачем подано договір транспортного експедирування, транспортні документи, карго-маніфест, лист агента та документ щодо оплати транспортних послуг.
Зазначені документи дають можливість встановити характер перевезення, його учасників, судно, вантаж, маршрут та відповідну транспортну складову.
Сам факт передбачення договором транспортного експедирування додаткових документів для організації внутрішніх відносин між клієнтом та агентом не означає, що відсутність кожного з таких документів автоматично свідчить про недостовірність заявленої митної вартості.
Митний орган мав встановити, які саме відомості про транспортні витрати залишилися непідтвердженими, яку конкретну суму витрат позивач не включив до митної вартості та яким чином відсутність конкретного документа перешкоджала визначенню числового значення транспортної складової.
Однак такого розрахунку відповідачем не наведено.
Митним органом не встановлено факту виставлення позивачу додаткових рахунків, нарахування штрафів, демереджу або інших платежів, пов`язаних із перевезенням, які не були включені до митної вартості.
Отже, ненадання окремих заявок, додатків чи рахунків за договором транспортного експедирування не доводить неправильності визначення транспортної складової митної вартості.
Щодо посилання митного органу на Charter Party від 31.05.2025.
Митний орган зазначив, що згідно з коносаментом від 08.06.2025 №2 коносамент повинен використовуватися разом із Charter Party, а фрахт підлягає оплаті відповідно до Charter Party від 31.05.2025.
Відповідач зазначив, що Charter Party є договором, який укладається між власником судна та наймачем і регулює умови найму судна, маршрут, послуги, тариф, умови оплати та інші витрати.
При цьому митний орган вказав, що поданий до митного оформлення документ «CP» від 31.05.2025 не може розглядатися як Charter Party, оскільки він укладений між ТОВ «РОСТ ТРЕЙДИНГ» та SolInv OU, жоден з яких не є власником судна M/V SAM H.
На думку відповідача, ненадання Charter Party від 31.05.2025 як невід`ємної частини коносаменту позбавляє митний орган можливості здійснити перевірку правильності та повноти включення декларантом до митної вартості всіх витрат, пов`язаних із перевезенням оцінюваних товарів.
Суд погоджується з тим, що митний орган має право перевіряти правильність визначення транспортної складової митної вартості та встановлювати, чи включені до неї всі передбачені законом витрати.
Водночас положення статті 53 Митного кодексу України не встановлюють безумовної вимоги про подання саме Charter Party як єдиного документа, яким може підтверджуватися вартість морського перевезення.
Визначальним є не формальна назва документа, а можливість встановити фактичну вартість перевезення оцінюваних товарів та її числове значення.
У цій справі митний орган не встановив конкретної суми фрахту, яка, на його думку, не була включена позивачем до митної вартості.
Не наведено відповідачем і доказів того, що фактичний розмір фрахту був більшим за суму, зазначену у поданих позивачем документах, або що позивач повинен був сплатити додаткові суми власнику судна чи іншій особі.
Посилання у коносаменті на Charter Party від 31.05.2025 саме по собі не свідчить про наявність неврахованих витрат.
Митний орган не здійснив розрахунку транспортної складової, який би показував, що заявлена позивачем митна вартість є заниженою через неврахування певного розміру фрахту.
За таких обставин ненадання документа, який відповідач вважає Charter Party, без встановлення конкретної неврахованої суми не є достатньою підставою для висновку про неможливість застосування першого методу.
Щодо посилання митного органу на неналежність SWIFT від 09.06.2025 як підтвердження оплати транспортних послуг.
Митний орган зазначив, що банківський документ SWIFT від 09.06.2025 не може бути взятий до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за доставку оцінюваних товарів.
На думку відповідача, відповідно до законодавства про валютні операції для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені відповідними нормативними актами НБУ.
Крім того, митний орган зазначив, що SWIFT містить відомості про реквізити банку отримувача, які відрізняються від реквізитів, зазначених у пункті 8 договору транспортного експедирування №200, при цьому доповнення про зміну банківських реквізитів відповідно до пункту 7.3 договору до митного оформлення не надано.
У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про ненадання належних документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Суд зазначає, що невідповідність банківських реквізитів, зазначених у платіжному документі, реквізитам, наведеним у первісному тексті договору, сама по собі не доводить відсутності або непроведення відповідної банківської операції.
Митним органом не встановлено, що кошти за відповідним платежем фактично не перераховані, повернуті позивачу, не отримані агентом або що платіж здійснено на користь особи, яка не має відношення до виконання договору №200.
Також відповідачем не встановлено, що транспортні послуги фактично не надавалися або що їх вартість була іншою, ніж зазначена позивачем.
Навіть якщо зміна банківських реквізитів мала бути оформлена додатковим документом відповідно до умов договору, це може свідчити про недотримання сторонами певного порядку оформлення договірних відносин, однак не підтверджує недостовірності фактичної вартості транспортної послуги.
Митним органом не наведено конкретної суми транспортних витрат, яка, на його думку, залишилася неврахованою.
Таким чином, наведені відповідачем зауваження щодо SWIFT від 09.06.2025 не підтверджують неправильності визначення транспортної складової митної вартості.
Щодо посилання митного органу на страховий сертифікат від 07.06.2025 №5.
Митний орган зазначив, що для підтвердження витрат на страхування декларантом подано сертифікат про страхування від 07.06.2025 №5 до договору страхування вантажів від 11.10.2024 №23699034-08-10-00.
Згідно із зазначеним сертифікатом страхове покриття надано на вантаж «сіль» вагою нетто 5171,100 МТ та брутто 5198,689 МТ, на підставі супроводжувальних документів - коносаментів від 08.06.2025 №№1, 2, 3, 4, зі страховою сумою 13938872,27 грн, визначеною у розмірі 110 відсотків від дійсної вартості вантажу, та страховою премією 34847,18 грн.
Митний орган зазначив, що документ або документи з відомостями про дійсну вартість вантажу, на підставі яких розраховувались страхова сума та страхова премія, у сертифікаті відсутні.
Крім того, відповідач звернув увагу на те, що сертифікат від 07.06.2025 містить інформацію про коносаменти №№1, 2, 3, 4, датовані 08.06.2025, тобто наступним днем після дати видачі сертифіката, що, на думку митного органу, ставить під сумнів дійсність такого сертифіката та наведеної в ньому інформації.
Суд зазначає, що наведені обставини можуть бути предметом перевірки документального оформлення страхування, однак самі по собі не свідчать про недостовірність заявленої митної вартості.
Митним органом не встановлено, що страховий сертифікат є недійсним, що страхове покриття фактично не надавалося або що відповідний вантаж не був застрахований.
Сам факт зазначення у страховому сертифікаті коносаментів, датованих наступним днем, не є достатнім доказом недійсності страхового документа.
Для висновку про недостовірність страхової складової митний орган мав встановити конкретні обставини, які свідчать про відсутність страхування, невідповідність застрахованого вантажу оцінюваному товару або неправильність розміру страхової премії.
Таких обставин відповідачем не доведено.
Також митним органом не встановлено, що страхова премія у розмірі 34847,18 грн фактично не сплачувалася або що її розмір відрізнявся від суми, зазначеної у страховому сертифікаті.
Щодо посилання митного органу на включення всієї страхової премії у розмірі 34847,18 грн до митної вартості.
Митний орган зазначив у спірному рішенні, що декларантом до митної вартості товарів із загальною вагою нетто 1215,000 МТ та брутто 1221,161 МТ включено повну суму страхової премії у розмірі 34847,18 грн.
Відповідач вказав, що страховий сертифікат охоплює вантаж загальною вагою нетто 5171,100 МТ, а тому включення до митної вартості всієї страхової премії, на думку митного органу, свідчить про неправильний розрахунок митної вартості.
Суд відмічає, що митним органом в рішенні зазначено невірна вага товару за МД №25UA500090007428U6 від 07.07.2025 року, адже відповідно до наявних матеріалів та самого спірного рішення вага товару 938,250 т (нетто) та 941,879 т (брутто).
Разом з тим, суд погоджується, що при визначенні митної вартості страхові витрати повинні бути враховані з урахуванням їх фактичного відношення до оцінюваного товару.
Разом з тим для висновку про неправильність розрахунку митний орган повинен був визначити, яка саме частина страхової премії припадає на оцінюваний товар, яку суму декларант повинен був включити до митної вартості та на яку конкретно суму митна вартість була визначена неправильно.
Однак оскаржуване рішення не містить відповідного розрахунку.
Відповідачем не визначено, яку частину страхової премії у розмірі 34847,18 грн він вважає належною до оцінюваної партії, не зазначено конкретної суми завищення митної вартості та не наведено способу розрахунку такої суми.
Саме лише посилання на різницю між загальною вагою за страховим сертифікатом та вагою товару за спірною ЕМД не дає можливості встановити, що декларантом неправильно визначено страховий складник митної вартості.
Крім того, митним органом не встановлено, що страхова премія була розподілена сторонами пропорційно до ваги вантажу, його вартості або іншим способом, а тому неможливо зробити висновок про неправильність включення конкретної суми без дослідження умов страхування та порядку визначення страхової премії.
Таким чином, наведений довід митного органу не містить достатнього обґрунтування того, що саме страховий складник унеможливлював застосування першого методу визначення митної вартості.
Щодо посилання митного органу на ненадання договору страхування вантажів від 11.10.2024 №23699034-08-10-00.
Митний орган зазначив, що ненадання до митного оформлення договору страхування вантажів від 11.10.2024 №23699034-08-10-00 із загальними умовами страхування та іншими істотними умовами, на підставі якого виданий страховий сертифікат, не дає можливості митному органу впевнитися у правильності включення до митної вартості всіх її складових, зокрема визначених пунктом 7 частини десятої статті 58 Митного кодексу України.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України у разі здійснення страхування декларант подає страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Позивачем до митного оформлення подано страховий сертифікат від 07.06.2025 №5, у якому зазначено застрахований вантаж, страхову суму та розмір страхової премії.
Митним органом не доведено, що відсутність саме договору страхування позбавила його можливості встановити конкретне числове значення страхової складової або що положення цього договору містили б інші суми, які повинні бути включені до митної вартості.
Не наведено відповідачем і конкретних умов договору страхування, які б свідчили про необхідність включення до митної вартості додаткових платежів.
Отже, за відсутності доведеного впливу ненаданого договору на числове значення митної вартості саме по собі його ненадання не може бути достатньою підставою для відмови у застосуванні першого методу.
Щодо посилання митного органу на прайс-лист від 01.04.2025.
Митний орган зазначив, що прайс-лист від 01.04.2025 із інформацією про ціни на товари у квітні-червні 2025 року не може бути взятий до уваги як такий, що підтверджує ціну товарів, встановлену 14.03.2025 проформою-інвойсом №PI-25-03-0003.
Таким чином, відповідач фактично поставив під сумнів можливість використання зазначеного прайс-листа для підтвердження ціни, погодженої сторонами до його складання.
Суд зазначає, що прайс-лист не є документом, який сам по собі визначає митну вартість товару за основним методом.
Відповідно до статті 58 Митного кодексу України основою для визначення митної вартості за ціною договору є ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, які імпортуються.
У цій справі ціна конкретної поставки визначена сторонами у договірних та інвойсних документах, зокрема у проформі-інвойсі від 14.03.2025 №PI-25-03-0003.
Тому сам факт того, що прайс-лист складено 01.04.2025, тобто після дати відповідної проформи-інвойсу, не свідчить про недостовірність ціни, погодженої сторонами 14.03.2025.
Прайс-лист може характеризувати загальний рівень цін продавця у відповідний період, однак ціна конкретної зовнішньоекономічної операції визначається умовами конкретного договору та відповідної поставки.
Митним органом не встановлено, що після складання проформи-інвойсу від 14.03.2025 сторонами була змінена ціна товару, що продавцем виставлено інший рахунок або що позивач зобов`язаний був сплатити суму, відмінну від тієї, яка зазначена у документах, поданих до митного оформлення.
Не наведено відповідачем і доказів того, що ціна у проформі-інвойсі від 14.03.2025 є штучно заниженою порівняно з цінами продавця або що прайс-лист від 01.04.2025 свідчить про іншу ціну саме тієї партії товару, яка була предметом спірної поставки.
Таким чином, невідповідність дати прайс-листа даті проформи-інвойсу не доводить недостовірності договірної ціни та не є достатньою підставою для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості.
Отже, суд прийшов до висновку, що твердження Митниці стосовно не доведення митної вартості товару є безпідставними, а надані декларантом документи надавали відповідачу змогу достовірно і повно перевірити правильність обчислення митної вартості.
Натомість відповідачем не доведено, що подані документи для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів містять розбіжності, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Щодо інших зауважень митного органу.
В рішенні зазначено також про те, що декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, заявлені відомості не підтверджені документально, що не відповідає дійсності, оскільки декларантом надано вичерпний перелік документів відповідно до вимог Митного Кодексу, жодних розбіжностей які б впливали на визначення митної вартості в поданих документах не міститься.
Митний орган зазначив, що під час здійснення митного оформлення відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.
Відповідач зазначив, що декларанту також було роз`яснено право надати інші документи, що підтверджують митну вартість.
При цьому митний орган вказав, що на його запит декларантом не надано виписку з бухгалтерської документації, документи, що підтверджують вартість перевезення, та копію митної декларації країни відправлення.
У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про те, що декларантом не забезпечено надання достовірних відомостей про визначення митної вартості та не спростовано наявні розбіжності у документах.
Разом з тим, суд зазначає, що подання вказаних документів є правом декларанта, а не його обов`язком. При цьому Відповідачем не наведено належних аргументів щодо не можливості визначення складових митної вартості за поданими позивачем документами.
Вказане підтверджується позицією Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 по справі № 815/329/17, в якій суд зазначив, що витребування митницею додаткових документів можливе тільки у разі наявності обґрунтованих сумнівів митниці щодо розбіжностей, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари у наданих до митного оформлення документах. При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Суд зазначає, що частина третя статті 53 Митного кодексу України передбачає можливість витребування додаткових документів лише у випадку наявності визначених законом обставин, зокрема розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки або відсутності відомостей щодо числових значень складових митної вартості чи ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.
Таким чином, сам факт ненадання декларантом окремого додаткового документа не є безумовною підставою для коригування митної вартості.
Митний орган повинен довести, що відповідний документ містить інформацію, необхідну для перевірки конкретної складової митної вартості, та що без його надання неможливо встановити достовірність відповідного числового показника.
Щодо бухгалтерської документації відповідачем не зазначено, які саме бухгалтерські записи або документи спростовують ціну товару, зазначену у контракті та інвойсах.
Щодо митної декларації країни відправлення митний орган не навів відомостей про те, яку саме ціну товару або іншу складову митної вартості він міг би встановити на її підставі та яким чином така інформація спростовувала б заявлену позивачем митну вартість.
Щодо документів про вартість перевезення судом уже встановлено, що позивачем подано договір транспортного експедирування, транспортні документи, лист агента та документ щодо оплати транспортних послуг, а відповідачем не встановлено конкретної суми транспортних витрат, яка залишилася непідтвердженою.
Таким чином, суд вважає доводи відповідача про ненадання декларантом додаткових документів безпідставними, так як такі документи згідно ч.2 ст.53 МК України не є обов`язковими, а враховуючи, що надані декларантом документи підтверджували всі складові митної вартості, не містили розбіжностей та/або явних ознак підробки, тому у митного органу не було законних підстав для витребування додаткових документів, зокрема і перелічених вище.
Щодо доводів відповідача стосовно конкурентної ціни, суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача, щодо того, що декларантом разом з МД подано згідно до переліку та відповідно до умов визначених ст. 53 МКУ документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, вказували на ціну товару, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору. Положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Таким чином, оскільки зазначені розбіжності не призвели до неповноти або недостовірності відомостей про митну вартість відповідного товару, то вони не можуть бути законною підставою для здійснення коригування митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2020 у справі № 480/4423/18.
Так, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Суд зазначає, що оскаржувані рішення не містять обґрунтованих пояснень відповідача щодо того, яким чином вказані розбіжність впливає на можливість визначення митної вартості товару, з урахуванням інших наданих до митного оформлення документів, які корелюються між собою та заявленою в митній декларації ціною.
У зв`язку із цим суд вважає висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів необґрунтованим.
Разом з тим, суд зазначає, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19.12.2019 р. у справі № 810/5295/15, від 06.02.2020 р. у справі № 540/2219/18.
У відповідача були всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) згідно статей 53, 58 МК України.
Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що декларантом надані не всі документи є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої Позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
Щодо розбіжностей між заявленою декларантом митною вартістю товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Суд звертає увагу на те, що у постанові від 05.03.2019 року у справі №815/5791/17 Верховний Суд наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (аналогічна позиція Верховного Суду закріплена і у постанові від 05.03.2019р. у справі №813/1532/17, постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-А).
До митного органу були надані всі необхідні та достатні докази, вартість та обсяги товару в яких є тотожними та повністю відповідають ціні вказаній в митній декларації.
Відтак, вказана обставина не є підставою для коригування митної вартості.
Суд зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість випробовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року в справі №809/1884/16.
Таким чином, зазначені митницею у повідомленнях та рішенні про коригування митної вартості зауваження, розбіжності та невідповідність відомостей, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.
Водночас, повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товару. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
На думку суду, позивачем у відповідності до вимог статей 52, 53 МК України подано всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.
На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).
Отже, в даному випадку відповідачем не доведено, наявність розбіжностей та відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, що вплинуло чи могло вплинути на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару, а документи які були подані декларантом для митного оформлення товару є достатніми та такими, що у своїй сукупності невикликали сумніви у достовірності зазначеної в них інформації.
Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору. Контролюючим органом не наведено переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного (резервного) методу та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.
Таким чином, суд дійшов висновку, що прийняте Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2025/000006/3 від 14.08.2025 року, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання до суду даного позову сплачено 9686,70 грн судового збору за вимогу майнового характеру згідно платіжної інструкції №223 від 02.09.2025 року.
Судом за результатами розгляду заяви позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості задоволені.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» судового збору у розмірі 9686,70 грн.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 20000,00 грн.
Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Так, ч. 1, 3 ст. 134 КАС України встановлено, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою суд враховує, що на підтвердження понесених витрат до суду надано копії: договору про надання правової допомоги від 28.08.2025 року, платіжної інструкції №2541 від 02.09.2025 року.
Пунктом 2 вказаної додаткової угоди визначено, що сторонами обрано таку умову оплати винагороди, як «гонорар успіху», яка передбачає сплату адвокатського гонорару після та за умови ухвалення судом рішення на користь клієнта в судові справі.
При цьому, представником відповідача, суб`єкта владних повноважень, не вказано та не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про не співмірність цих витрат складності справи, виконаній адвокатом роботі, витраченому часу, обсягу наданих послуг та виконаних робіт.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо суми витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, суд дійшов висновку, що з Київської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500000/2025/000006/3 від 14.08.2025 року.
Стягнути з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (адреса: 65078, м. Одеса, вулиця Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, ЄДРПОУ 44005631) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (адреса: 36007, м. Полтава, вул. Решетилівська, буд. 37, ЄДРПОУ 39771951) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9686,70 грн (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят шість гривень 70 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСТ ТРЕЙДИНГ» (адреса: 36007, м. Полтава, вул. Решетилівська, буд. 37, ЄДРПОУ 39771951, ел. пошта info@rost.in.ua, тел. 380532612027)

Одеська митниця як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (адреса: 65078, м. Одеса, вулиця Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, ЄДРПОУ 44005631, ел. пошта od.post@customs.gov.ua, тел. 380487498296)

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА