Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/125/26
Провадження № 2/332/3520/26

Рішення
Іменем України

02 вересня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: 
головуючого судді: Яцуна О.С.,
при секретарі судового засідання: Дубачовій А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

Встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 14.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 77512374, відповідно до умов якого Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику кредит в сумі 15 000,00 грн строком на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день.
22.02.2022 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір факторингу № 22/02/2022, за яким ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором до відповідача.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений Договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитним договором до відповідача.
Позивач, посилаючись на ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України та умови кредитного договору, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 50 839,71 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.
Заочним рішенням від 14.04.2026 позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволені у повному обсязі (а.с. 82-84).
Ухвалою суду від 09.06.2026 заочне рішення суду скасовано, справа призначена до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 143-145).
Ухвалою суду від 28.07.2026 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 213).
Від представника відповідача – адвоката Пакуло В.С., надійшов відзив на позовну заяву. У ньому зазначено, що проценти за укладеним договором повинні були нараховуватися лише в межах строку кредитування, тобто лише за 30 днів. Зауважує, що Правила не підписані відповідачем, а тому невідомо яка саме редакція Правил діяла на момент укладення договору. Звертає увагу суду, що до позову не долучені належним чином оформлені докази відступлення прав вимоги, відсутні повноцінні реєстри боржників, а замість них долучені витяги з цих реєстрів. Також зазначає, що ОСОБА_1 перебував у лавах ЗСУ з 24.02.2022, був звільнений за станом здоров`я. З огляду на це до нього повинні застосуватися приписи Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає завищеною суму правничої допомоги, що треба зменшити до 500,00 грн. Зазначає, що докази на понесення відповідачем витрат на правничу допомогу будуть подані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що у розрахунку заборгованості чітко зазначено з чого саме складається сума заборгованості та період її нарахування. Договір та його умови ніким не оскаржувались, більш того, відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним його умов. Нарахування процентів здійснювалось лише в межах кредитування, вони не є неустойкою. Щодо того, що відповідач є військовослужбовцем, то проценти йому не повинні нараховуватись лише з 01.12.2022 (дата, з якої відповідач, згідно довідки № 1951 від 20.09.2024, перебуває на військовій службі). З наданих розрахунків вбачається, що нарахування процентів здійснювалось до 23.02.2022 включно, тобто, до моменту мобілізації відповідача до лав ЗСУ. Перехід прав вимоги підтверджений належними доказами. Заперечення відповідача щодо розміру правничої допомоги є необґрунтованими.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, підтримує відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 77512374, відповідно до умов якого Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику кредит в сумі 15 000,00 грн строком на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день (а.с. 6).
22.02.2022 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір факторингу № 22/02/2022, за яким ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором до відповідача (а.с. 21-25).
Вказане також підтверджується реєстром боржників до Договору факторингу та витягом з нього (а.с. 34).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений Договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитним договором до відповідача (а.с. 35-40).
Вказане також підтверджується Додатком 3 до Договору факторингу та витягом з нього (а.с. 50).
Позикодавець зі свого боку надав Позичальнику кредит в сумі 15 000,00 грн, що підтверджується довідкою № КД-000053005/ТНПП від 19.09.2025 з сервісу онлайн платежів ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» (а.с. 13).
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на день формування позовної заяви, утворилась заборгованість в розмірі 50 839,71 грн, що складається з наступного: 15 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 35 837,25 грн – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 2,46 грн – нараховані 3% річних (а.с. 19).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі – Закон), електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У відповідності до ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону).
Наведене знаходить своє підтвердження у постанові Верховного Суду по справі № 524/5556/19 від 12.01.2021.
Підписавши кредитний договір шляхом використання електронно-цифрового підпису, відповідач фактично погодився із запропонованими кредитодавцем умовами договорів, що свідчить про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, які вони повинні виконувати.
З наведених доказів слідує, що відповідач здійснив відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення договорів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано.
Отже, з врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладення вищезгаданого кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, а також невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем.
Під час розгляду справи встановлено та підтверджується наданими позивачем доказами, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, тому суд дійшов висновків про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості, однак лише в частині тіла кредиту в розмірі 15 000,00 грн та 3% річних в розмірі 2,46 грн, загальна сума 15 002,46 грн.
В частині нарахування процентів, суд дійшов до такого висновку.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, окрім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 ЦК України та ст. 625 ЦК України.
У постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).
Вимог щодо нарахування процентів згідно ст. 625 ЦК України, у позові не заявлено. Таким чином, до розгляду підлягають проценти за користування кредитами в межах строку кредитування.
Разом з цим, суд зазначає наступне. З долучених до відзиву доказів, а саме:
-з довідки про проходження військової служби (трудову діяльність), вбачається проходження відповідачем служби: з 24.02.2022 по 01.12.2022 – у військовій частині НОМЕР_1 , з 01.12.2022 по 05.09.2023 – у військовій частині НОМЕР_2 , з 05.09.2023 по 01.01.2024 – у військовій частині НОМЕР_3 , з 01.01.2024 по 27.08.2024 – у військовій частині НОМЕР_3 , з 10.04.2025 по 23.05.2025 – у військовій частині НОМЕР_4 , з 19.06.2025 – у військовій частині НОМЕР_5 (а.с. 177);
-з довідки № 1951 від 29.09.2024 вбачається, що відповідач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в загальний період часу з 01.12.2022 по 30.06.2023 (а.с. 175);
-з довідки № 86 від 31.10.2024 вбачається, що відповідач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в загальний період часу з 11.03.2022 по 29.11.2022 (а.с. 176);
-з копії посвідчення Учасника бойових дій та копії Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_5 № 280 від 29.10.2025 вбачається, що з 29.10.2025 ОСОБА_1 виключений з військового обліку за станом здоров`я (а.с. 171-173, 174, 178-179).
20.12.1991 введено в дію Закон України № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що є чинним і по теперішній час.
Згідно ч. 15 ст. 14 цього Закону в редакції від 01.08.2021 (чинній на момент укладення спірного кредитного договору), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 2014 року, воєнний стан введено з 24.02.2022, що діє і станом на сьогодні.
Таким чином, враховуючі вищевказані обставини, суд дійшов до висновку, що проценти в розмірі 35 837,25 грн не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, адже за чинним цивільним законодавством вони не повинні були нараховуватися, оскільки вищевказані норми не мають часових обмежень, а обумовлені самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою.
В частині відступлення права вимоги, суд зазначає наступне.
Згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Судом в ході розгляду справи встановлені факти укладення договорів факторингів та переходу права вимоги від первісних кредиторів до позивача.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до відповідача є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.
Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією договору про надання правової допомоги № 01-07/2024, укладеного 01.07.2024 між «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; копією прайс-листа; копією заявки на надання юридичної допомоги № 3742 від 03.11.2025 на суму 16 000,00 грн; копією витягу з Акта № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 на суму 16 000,00 грн (а.с. 56-61).
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають задоволенню частково, на 29,51%, то розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, що становить 4 721,60 грн.
Щодо судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволені частково, на 29,51%, відповідно, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 714,85 грн.
Докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

Ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцерозташування: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, ЄДРПОУ 44276926) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 77512374 від 14.09.2021 в розмірі 15 002,46 грн, судовий збір в розмірі 714,85 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 721,60 грн.
У задоволенні інших вимог позову – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повний текст рішення складений 11.09.2026.

Суддя          О.С. Яцун