Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року | справа № 580/5653/26
| м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу до Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Черкаська обласна рада, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Заступник керівника Звенигородської окружної прокуратури (далі – прокурор) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу (далі – позивач) подав позов Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області (далі – Звенигородська РДА, відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Звенигородської районної державної адміністрації стосовно не вирішення питання щодо надання зарезервованим рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 № 2/6 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій та об`єктів» територіям – ботанічному заказнику «Звенигородський» насадження акації білої та тополі у водоохоронній зоні р. Гнилий Тікач площею 50 га, заповідному урочищу «Хутір» площею 30,0 га, заповідному урочищу «Монастирі» площею 100 га, заповідному урочищу «Чобіток» площею 22 га, заповідному урочищу «Озера» площею 10,5 га, заповідному урочищу «Болота» площею 4,8 га, статусу об`єктів природно-заповідного фонду;
- зобов`язати Звенигородську районну державну адміністрацію підготувати та подати клопотання щодо надання у встановленому законом порядку зарезервованим територіям – ботанічному заказнику «Звенигородський» насадження акації білої та тополі у водоохоронній зоні р. Гнилий Тікач площею 50 га, заповідному урочищу «Хутір» площею 30,0 га, заповідному урочищу «Монастирі» площею 100 га, заповідному урочищу «Чобіток» площею 22 га, заповідному урочищу «Озера» площею 10,5 га, заповідному урочищу «Болота» площею 4,8 га, статусу об`єктів природно-заповідного фонду.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що внаслідок бездіяльності уповноважених органів тривалий час (понад 30 років) залишається не вирішеним питання про віднесення частини зарезервованих для заповідання територій, саме: «Звенигородський» насадження акації білої та тополі у водоохоронні зоні р. Гнилий Тікач, площею 50,0 га, «Хутір» лісове урочище, площею 30,0 га, «Монастирі» лісове урочище, площею 100 га, «Чобіток» лісове урочище, площею 22,0 га, «Озера» територія з прилеглими до озер земельними ділянками, площею 10,5 га, «Болота» територія типової болотної рослинності, площею 4,8 га до природно-заповідного фонду. Внаслідок цього, існує реальна загроза втрати територіальною громадою та державою цінної природної території.
Ухвалою від 08 червня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду відкрив провадження у справі, залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Черкаську обласну раду, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
17.06.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що з моменту набрання чинності Законом № 1423-IX районні державні адміністрації повністю позбавлені повноважень щодо розпорядження землями державної власності на території району (крім чітко визначеного виключного переліку земель, під якими збереглися державні об`єкти, до яких спірні ділянки не належить). Звенигородська районна державна адміністрація не є власником, розпорядником чи користувачем спірних територій, а тому юридично й фактично позбавлена права замовляти відповідний картографічний матеріал, проєктну документацію із землеустрою, погоджувати зміну меж чи виносити їх у натуру. Вчинення таких дій з боку районної державної адміністрації за рахунок бюджетних коштів району вважатиметься нецільовим використанням бюджетних коштів та перевищенням владних повноважень. Згідно зі статтями 51– 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», прийняття рішення про оголошення чи створення об`єктів природньо-заповідного фонду місцевого значення належить до виключної компетенції Обласних рад, а підготовка проєктів рішень до повноважень Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрацій. З огляду на зміну форми власності землі та визначених повноважень Звенигородська районна державна адміністрація є неналежними відповідачем у цій категорії справи.
Крім того зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що рішення Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року № 2/6 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій та об`єктів» колись офіційно надсилалося на адресу Звенигородської районної державної адміністрації для виконання чи до відома, натомість зазначене рішення надійшло лише відповідно до листа Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації від 20.05.2026 № 1358/02/10-03- 17, тобто на передодні подання позову. Вказав на відсутність факту екологічного контролю та приписів з боку Держекоінспекції.
Крім того просив залишити позовну заяву без розгляду та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що Держекоінспекція не реалізувала свої владні повноваження у спосіб, який порушує інтереси держави, що є необхідною умовою для обґрунтування представництва прокурором інтересів держави в суді.
19.06.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій прокурор вказав, що предметом цього спору є не прийняття рішення про створення об`єктів природно-заповідного фонду та не покладення на відповідача повноважень, які законом віднесені до компетенції інших органів, а оцінка правомірності бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів для забезпечення вирішення питання про надання зарезервованим територіям статусу об`єктів природно-заповідного фонду. Відповідач помилково ототожнює відсутність виключних повноважень щодо прийняття остаточного рішення про створення об`єкта природно-заповідного фонду з відсутністю будь-яких обов`язків у спірних правовідносинах. Водночас, статтями 2, 13, 16, 21 та 35 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцеві державні адміністрації забезпечують реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, взаємодіють з органами місцевого самоврядування, сприяють здійсненню ними повноважень та забезпечують виконання державних і регіональних програм. Крім того, Додатком 3 до Обласної програми охорони навколишнього природного середовища на 2021– 2027 роки районні державні адміністрації прямо визначені відповідальними виконавцями заходів щодо створення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що фактично визнається і самим відповідачем у відзиві. Отже, навіть якщо районна державна адміністрація не є суб`єктом прийняття остаточного рішення про створення об`єкта природно-заповідного фонду, вона не звільняється від обов`язку вживати необхідних організаційних та координаційних заходів для реалізації державної політики у сфері заповідної справи. Саме невжиття таких заходів протягом тривалого часу і є предметом оскарження у даній справі. Зазначив, що рішення Черкаської обласної ради про резервування спірних територій було прийняте ще у 1994 році, тобто до набрання чинності Законом № 1423-IX, у зв`язку із чим покликання відповідача на зміни земельного законодавства жодним чином не пояснюють причин невирішення питання щодо подальшого заповідання зазначених територій протягом тривалого періоду до 2021 року та не спростовують факту багаторічної бездіяльності.
Також вказав, що відсутність відповідного рішення у відповідача або його непередача під час реорганізації Тальнівської районної державної адміністрації не впливає на чинність рішення Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 № 2/6 «Про резервування цінних для заповідання природних територій» та не звільняє орган державної влади від виконання покладених на нього функцій. Відповідно до законодавства про реорганізацію районних державних адміністрацій Звенигородська районна державна адміністрація є правонаступником Тальнівської районної державної адміністрації. Отже, до неї перейшли не лише права, а й обов`язки правопопередника, пов`язані із забезпеченням реалізації державної політики на відповідній території. Неналежна організація передачі документів, відсутність окремих матеріалів у правонаступника або їх втрата не можуть бути підставою для звільнення органу державної влади від виконання покладених на нього законом повноважень. Зазначив, що цьому чинне законодавство не ставить можливість звернення прокурора до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень у залежність від попереднього проведення контролюючим органом перевірки, складення акта чи винесення припису.
Прокурор зазначив, що позов подано прокурором в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу за наявності передбачених законом підстав, оскільки уповноважений орган самостійно не вжив належних заходів щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
22.06.2026 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому представник відповідача, крім зазначених у відзиві на позов доводів, вказав, що відповідно до статті 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є, зокрема, обласні державні адміністрації. Таким органом на території Черкаської області є Черкаська обласна державна адміністрація. Крім того, до структури Черкаської обласної державної адміністрації входить Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації. Відповідно до Положення про Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації від 18.12.2015 № 650 зі змінами Управління забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, заповідної справи на території області; погоджує в межах повноважень технічну документацію із землеустрою щодо резервування цінних для заповідання територій та об`єктів. Вказав, що районна державна адміністрація ні в 1994 році, ні зараз не мала повноважень вирішувати питання надання територіям статусу природньо-заповідного фонду. Районна державна адміністрація не може відповідати за бездіяльність Облради чи Управління екології та природних ресурсів, які б мали підготувати належні документи та винести проєкт рішення на сесію Облради. Також звернув увагу, що нова редакція статті 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» обмежує строк резервування 5 роками. Будь-яке продовження чи чинність резервування від 1994 року суперечить діючому правовому режиму, встановленому цим Законом.
24.06.2026 до суду надійшли пояснення на заперечення на відповідь на відзив, у якому прокурор зазначив, що наявність у інших органів окремих повноважень щодо прийняття остаточного рішення про створення об`єктів природно-заповідного фонду не звільняє Звенигородську районну державну адміністрацію від обов`язку діяти у межах власних повноважень, забезпечувати реалізацію державної політики у сфері охорони довкілля та вживати заходів, спрямованих на вирішення питання щодо подальшого заповідання територій, зарезервованих ще у 1994 році. Крім того зазначив, що рішення Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 № 2/6 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій та об`єктів» було прийнято за законодавством, чинним на момент його ухвалення, та породило відповідні правові наслідки. При цьому Закон України № 1423-IX не містить положень про припинення дії раніше прийнятих рішень про резервування територій, не передбачає автоматичного скасування таких рішень та не встановлює обов`язку щодо припинення режиму резервування територій, зарезервованих до набрання ним чинності. Фактично відповідач пропонує застосувати нову редакцію статті 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до правовідносин, які виникли у 1994 році, що суперечить статті 58 Конституції України. Крім того, наведена відповідачем позиція фактично означає, що тривале невирішення питання щодо подальшого заповідання територій саме по собі повинно призвести до втрати ними правового захисту та нівелювання мети резервування. Такий підхід суперечить завданням природоохоронного законодавства та не відповідає принципу збереження особливо цінних природних територій.
Пояснення щодо позову та відзиву на позов від третіх осіб до суду не надійшли.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
З метою збереження природних ресурсів, генетичного фонду тваринного і рослинного світу, унікальних ландшафтів і природних об`єктів як національного надбання України, Президент України 08.09.1993 видав Указ № 362/93 «Про збереження і розвиток природно-заповідного фонду України». Цим Указом, серед іншого, рекомендовав Верховній раді Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським Радам народних депутатів протягом першого півріччя 1994 року прийняти рішення про резервування природних територій та об`єктів місцевого значення з метою їх віднесення до природнозаповідного фонду. 
На виконання вказаного Указу Президента, а також на підставі матеріалів по створенню заповідних територій та резервуванню цінних для заповідання об`єктів, поданих управлінням охорони навколишнього природного середовища обласної ради народних депутатів, Черкаська обласна рада народних депутатів 28.10.1994 прийняла рішення № 2/6 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій та об`єктів» (далі – рішення № 2/6), яким затвердила Перелік цінних природних територій та об`єктів, що резервуються для заповідання (додаток до рішення). Указаний Перелік налічує ряд територій та об`єктів, що резервуються для заповідання - це парки, озера, острови та інші об`єкти, що розташовані на території Черкаської області, зокрема : «Звенигородський» — насадження акації білої та тополі у водоохоронній зоні р. Гнилий Тікич, площею 50,0 га, розташована на південній околиці м. Звенигородка; «Хутір» — лісове урочище, місце відпочинку населення, площею 30,0 га, розташована в с. Білашки Тальнівського району; «Монастирі» — лісове урочище, місце відпочинку населення, площею 100 га, розташована в с. Кобринове Тальнівського району; «Чобіток» — лісове урочище, місце відпочинку населення, площею 22,0 га, розташована в с. Лоташеве Тальнівського району; «Озера» — територія з прилеглими до озер земельними ділянками, площею 10,5 га, розташована в с. Онопріївка Тальнівського району; «Болота» — територія типової болотної рослинності, площею 4,8 га, розташована в с. Онопріївка Тальнівського району. 
Отже, згідно з вказаним Переліком вищезазначені території загальною площею 217,3 га зарезервовано для заповідання.
Рішенням № 5-2/VII від 03.06.2016 «Про обласну програму охорони навколишнього природного середовища на 2016 – 2020 роки» Черкаська обласна рада затвердила обласну програму охорони навколишнього природного середовища на 2016 – 2020 роки (далі – Програма) згідно з додатком. Запропоновано районним державним адміністраціям, виконавчим комітетам міських рад міст обласного значення, іншим виконавцям, зазначеним у Програмі, забезпечити її виконання та фінансування за рахунок коштів місцевих бюджетів та інших джерел, не заборонених чинним законодавством.
Згідно Додатку 1 до Програми замовником-координатором та керівником Програми є управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, а в число виконавців заходів Програми включені, крім інших, районні державні адміністрації області.
Додатком 2 до Програми визначено фінансування районним державним адміністраціям на 2016-2020 роки на заходи з розроблення проєктів створення територій і об`єктів природно-заповідного фонду та організації їх територій. 
Додатком 3 до Програми «Заходи зі збільшення питомої ваги площі природно-заповідного фонду» визначено відповідальними виконавцями по об`єктам місцевого значення – «Звенигородський» насадження акації білої та тополі у водоохоронні зоні р. Гнилий Тікач, площею 50,0 га, що розташований у м. Звенигородка (Звенигородську районну державну адміністрацію, Звенигородську міську раду), «Хутір» лісове урочище, площею 30,0 га, що розташований в с. Біляшки Тальнівського районну (Тальнівську районну державну адміністрацію, Білашківську сільську раду Тальнівського районну), «Монастирі» лісове урочище, площею 100 га, що розташоване в с.Кобринове Тальнівського району (Тальнівську районну державну адміністрацію, Кобринівську сільську раду Тальнівського районну), «Чобіток» лісове урочище, площею 22,0 га, що розташоване в с. Лоташеве Тальнівського районну (Тальнівську районну державну адміністрацію, Лоташівську сільську раду Тальнівського районну) «Озера» територія з прилеглими до озер земельними ділянками, площею 10,5 га, «Болота» територія типової болотної рослинності, площею 4,8 га, що розташовані с. Онопріївка Тальнівського районну (Тальнівську районну державну адміністрацію, Онопріївську сільську раду Тальнівського районну), обов`язок у підготовці клопотання про необхідність створення об`єктів ПЗФ покладено на Звенигородську міську раду та Тальнівську районну державну адміністрацію.
Пунктом 23 частини 3 Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 № 807-IX (далі – Постанова № 807-IX) встановлено, що у Черкаській області, серед іншого, ліквідовано: Городищенський, Драбівський, Жашківський, Звенигородський, Золотоніський, Кам`янський, Канівський, Катеринопільський, Корсунь-Шевченківський, Лисянський, Маньківський, Монастирищенський, Смілянський, Тальнівський, Уманський, Христинівський, Черкаський, Чигиринський, Чорнобаївський, Шполянський райони. 
Пунктом 23 частини 1 Постанови № 807-IX встановлено, що у Черкаській області, серед іншого, утворено Звенигородський район (з адміністративним центром у місті Звенигородка) у складі територій Бужанської сільської, Ватутінської міської, Виноградської сільської, Вільшанської селищної, Водяницької сільської, Єрківської селищної, Звенигородської міської, Катеринопільської селищної, Лип`янської сільської, Лисянської селищної, Матусівської сільської, Мокрокалигірської сільської, Селищенської сільської, Стеблівської селищної, Тальнівської міської, Шевченківської сільської, Шполянської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» від 16.12.2020 № 1635–р, розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації «Про утворення комісій з реорганізації районних державних адміністрацій» від 06.01.2021 №4, розпочався процес реорганізації Тальнівської районної державної адміністрації, шляхом приєднання до Звенигородської районної державної адміністрації.
Рішенням від 19.02.2021 № 5-23/VIII Черкаська обласна рада затвердила програму охорони навколишнього природного середовища на 2021-2027 роки. 
Згідно з Додатком 1 до Програми замовником-координатором та керівником Програми є управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, а в число виконавців заходів Програми включені, крім інших, районні державні адміністрації області. 
Додатком 3 до Програми визначено відповідальними виконавцями по об`єктам місцевого значення – «Звенигородський» насадження акації білої та тополі у водоохоронні зоні р. Гнилий Тікач, площею 50,0 га, що розташований у м. Звенигородка (Звенигородську районну державну адміністрацію, Звенигородську міську раду), «Хутір» лісове урочище, площею 30,0 га, що розташований в с. Біляшки Тальнівського районну (Тальнівську районну державну адміністрацію, Білашківську сільську раду Тальнівського районну), «Монастирі» лісове урочище, площею 100 га, що розташоване в с.Кобринове Тальнівського району (Тальнівську районну державну адміністрацію, Кобринівську сільську раду Тальнівського районну), «Чобіток» лісове урочище, площею 22,0 га, що розташоване в с.Лоташеве Тальнівського районну (Тальнівську районну державну адміністрацію, Лоташівську сільську раду Тальнівського районну) «Озера» територія з прилеглими до озер земельними ділянками, площею 10,5 га, «Болота» територія типової болотної рослинності, площею 4,8 га, що розташовані с. Онопріївка Тальнівського районну (Тальнівську районну державну адміністрацію, Онопріївську сільську раду Тальнівського районну), обов`язок у підготовці клопотання про необхідність створення об`єктів ПЗФ покладено на Звенигородську міську раду та Тальнівську районну державну адміністрацію. 
У відповідь на запит Звенигородської окружної прокуратури управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації листом від 22.05.2026 № 02/10-03-19/1624/02/10-03-19/13827 повідомило, що станом на 19.05.2026 клопотання щодо створення об`єктів природно-заповідного фонду на зарезервованих для заповідання територіях у Звенигородському районі до Управління не надходили.
Прокурор вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не вирішення питання щодо надання зарезервованим рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 № 2/6 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій та об`єктів» територіям статусу об`єктів природно-заповідного фонду, а тому звернувся в суд за захистом інтересів держави.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про приєднання України до Конвенції 1979 року про охорону дикої флори і фауни та природних середовищ існування в Європі» від 29.10.1996 № 436/96-ВР (підписана у Берні) Україна приєдналась до вказаної конвенції (яка є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV «Про міжнародні договори України»).
Із ратифікації Бернської конвенції в України виникли зобов`язання перед Договірними Сторонами, зокрема, щодо: вжиття заходів для здійснення національної політики охорони дикої флори, дикої фауни та природних середовищ існування, приділяючи особливу увагу видам, яким загрожує зникнення, та вразливим видам, особливо ендемічним, та середовищам існування, яким загрожує зникнення (ч. 1 ст. 3 Конвенції); врахування у своїй політиці планування забудови і розвитку територій та у своїх заходах, спрямованих на боротьбу із забрудненням, необхідність охорони дикої флори та фауни (ч. 2 ст. 3 Конвенції); вживання відповідних і необхідних законодавчих та адміністративних заходів для забезпечення охорони середовищ існування видів дикої флори та фауни, а також охорони природних середовищ існування, яким загрожує зникнення (ч. 1 ст. 4 Конвенції). 
З метою виконання статей Конвенції у 1989 році шляхом прийняття Рекомендацій № 16 Постійний комітет Бернської конвенції рекомендував Договірним сторонам визначити території особливого природоохоронного значення (Areas of Special Conservation Interest), щоб вжити необхідних і достатніх заходів для збереження кожного природного середовища (оселища), розташованого в межах цих територій і взяти відповідальність за їх збереження. Також комітет рекомендував визначити інші території, збереження яких є недостатнім, покращувати статус їх охорони, використовуючи усі прийнятні механізми, щоб рівень збереження територій відповідав вимогам Конвенції. 
Відповідно до ст. ст. 1, 6 Конвенції про охорону біологічного різноманіття від 1992 року, ратифікованої 29.11.1994 (набрала чинності для України 07.02.1995), кожна Договірна Сторона відповідно до її конкретних умов і можливостей: розробляє національні стратегії, плани чи програми збереження і сталого використання біологічного різноманіття або адаптує з цією метою існуючі стратегії, плани або програми, які відображають, зокрема, викладені в цій Конвенції заходи, що відносяться до відповідної Договірної Сторони; передбачає, наскільки це можливо і доцільно, заходи щодо збереження і сталого використання біологічного різноманіття у відповідних секторальних або міжсекторальних планах, програмах і політиці. 
Положеннями ст. ст. 1, 2, 3 Конвенції про охорону дикої флори та фауни і природних середовищ існування в Європі від 19.09.1979 (до якої Україна приєдналася 29.10.1996) передбачено, що договірні Сторони вживають необхідних заходів для підтримання популяцій дикої флори та фауни на такому рівні або для приведення їх до такого рівня, який відповідає, зокрема, екологічним, науковим і культурним вимогам, та враховують при цьому економічні та рекреаційні вимоги, а також потреби підвидів, різновидів чи форм, що знаходяться під загрозою на місцевому рівні. 
Відповідно до положень ст. ст. 1, 2, 4, 5 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972 (ратифікованої Указом Президії Верховної Ради від 04.10.1988 № 6673-ХІ) кожна держава – сторона цієї Конвенції визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної та природної спадщини, що зазначена у статтях 1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. Держави – сторони цієї Конвенції з тим, щоб забезпечити якомога ефективнішу охорону і збереження та якомога активнішу популяризацію культурної та природної спадщини, розміщеної на її території, прагнуть в умовах, властивих кожній країні, зокрема, проводити загальну політику, спрямовану на надання природній спадщині певних функцій у громадському житті та на включення охорони цієї спадщини до програм загального планування; вживати відповідних правових, адміністративних і фінансових заходів щодо виявлення, охорони, збереження, популяризації й відновлення цієї спадщини. 
За змістом ст. ст. 1, 2, 3, 5 Європейської ландшафтної конвенції від 20.10.2000, ратифікованої 07.05.2005 (набрала чинності для України 01.07.2006), кожна Сторона зобов`язується, зокрема, визнавати ландшафти у законі як суттєвий компонент оточення людей, як вираження різноманітності їхньої спільної культурної та природної спадщини, та як основу їхньої ідентичності; встановлювати та впроваджувати ландшафтну політику, спрямовану на охорону, регулювання і планування ландшафту шляхом прийняття конкретних заходів. 
Отже, за міжнародним законодавством Україна взяла на себе зобов`язання вживати дієві заходи, спрямовані на охорону, збереження та популяризацію цінних природних територій (об`єктів) та передачу їх майбутнім поколінням (як природної спадщини).
Згідно із ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції від 04.06.1993, чинній на час прийняття Черкаською обласною радою рішення № 2/6) з метою недопущення знищення або руйнування в результаті господарської діяльності цінних для заповідання природних територій та об`єктів до прийняття у встановленому порядку рішень про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду і виділення необхідних для цього коштів проводиться їх резервування. 
Території, що резервуються з метою наступного заповідання, залишаються у віданні їх землевласників та землекористувачів і використовуються за цільовим призначенням з додержанням особливих вимог охорони навколишнього природного середовища. 
Аналогічні положення закріплено і в чинній редакції ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
Отже, резервування фактично передує заповіданню. Резервування природних територій та об`єктів є необхідністю для їх збереження як цінності для суспільства і природи. 
Аналіз цих норм законодавства свідчить, що резервуванню підлягають території (об`єкти), які становлять певну природну цінність для подальшого заповідання. Тобто, держава зацікавлена у збереженні таких територій (об`єктів) та сприяє у їх захисті на всіх етапах життєдіяльності. Отже, збереження цінних природних територій (об`єктів) – є обов`язком держави.
Порядок створення та оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюється Законом України «Про природно-заповідний фонд України». 
Створення й оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду складається з таких етапів:
1. Підготовка і подання клопотань про створення чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фону (стаття 51 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»). 
2. Попередній розгляд клопотань про створення чи оголошення територій та об`єктів природньо-заповідного фонду (стаття 52 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»). 
3. Прийняття рішень про створення чи оголошення територій, об`єктів природньо-заповідного фонду та їхніх охоронних зон (стаття 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
Так, відповідно до ст. 51 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» підготовка і подання клопотань про створення чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду можуть здійснюватися: обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення; науковими установами, природоохоронними громадськими об`єднаннями або іншими заінтересованими підприємствами, установами, організаціями та громадянами - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення. Клопотання подаються до державних органів, уповноважених проводити їх попередній розгляд.
Клопотання має містити обґрунтування необхідності створення чи оголошення території або об`єкту природно-заповідного фонду певної категорії, характеристику природоохоронної, наукової, естетичної та іншої цінності природних комплексів та об`єктів, що пропонуються для заповідання, відомості про місцезнаходження, розміри, характер використання, власників та користувачів природних ресурсів, а також відповідний картографічний матеріал.
До клопотань додаються документи, що підтверджують та доповнюють обґрунтування необхідності створення чи оголошення територій або об`єктів природно-заповідного фонду.
Суд вище встановив, що Черкаська обласна рада народних депутатів рішенням від 28.10.1994 № 2/6 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій та об`єктів» затвердила Перелік цінних природних територій та об`єктів, що резервуються для заповідання (додаток до рішення). Указаний Перелік налічує ряд територій та об`єктів, що резервуються для заповідання - це парки, озера, острови та інші об`єкти, що розташовані на території Черкаської області, зокрема : «Звенигородський» — насадження акації білої та тополі у водоохоронній зоні р. Гнилий Тікич, площею 50,0 га, розташована на південній околиці м. Звенигородка; «Хутір» — лісове урочище, місце відпочинку населення, площею 30,0 га, розташована в с. Білашки Тальнівського району; «Монастирі» — лісове урочище, місце відпочинку населення, площею 100 га, розташована в с. Кобринове Тальнівського району; «Чобіток» — лісове урочище, місце відпочинку населення, площею 22,0 га, розташована в с. Лоташеве Тальнівського району; «Озера» — територія з прилеглими до озер земельними ділянками, площею 10,5 га, розташована в с. Онопріївка Тальнівського району; «Болота» — територія типової болотної рослинності, площею 4,8 га, розташована в с. Онопріївка Тальнівського району. 
Отже, згідно з вказаним Переліком вищезазначені території загальною площею 217,3 га зарезервовано для заповідання.
У подальшому рішенням від 03.06.2016 № 5-2/VII Черкаська обласна рада затвердила програму охорони навколишнього природного середовища на 2016 – 2020 роки (забезпечено відкритий доступ за покликанням - https://oblradack.gov.ua/4269-v-sesya-oblasnoyi-radi-vi-sklikannya), а рішенням від 19.02.2021 № 5-23/VIII затвердила програму охорони навколишнього природного середовища на 2021-2027 роки. 
Згідно з Додатком 1 до вказаних Програм замовником-координатором та керівником Програми є управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, а в число виконавців заходів Програми включені, крім інших, районні державні адміністрації області. 
Додатком 3 до Програм визначено відповідальними виконавцями по об`єктам місцевого значення – «Звенигородський» насадження акації білої та тополі у водоохоронні зоні р. Гнилий Тікач, площею 50,0 га, що розташований у м. Звенигородка (Звенигородську районну державну адміністрацію, Звенигородську міську раду), «Хутір» лісове урочище, площею 30,0 га, що розташований в с. Біляшки Тальнівського районну (Тальнівську районну державну адміністрацію, Білашківську сільську раду Тальнівського районну), «Монастирі» лісове урочище, площею 100 га, що розташоване в с.Кобринове Тальнівського району (Тальнівську районну державну адміністрацію, Кобринівську сільську раду Тальнівського районну), «Чобіток» лісове урочище, площею 22,0 га, що розташоване в с.Лоташеве Тальнівського районну (Тальнівську районну державну адміністрацію, Лоташівську сільську раду Тальнівського районну) «Озера» територія з прилеглими до озер земельними ділянками, площею 10,5 га, «Болота» територія типової болотної рослинності, площею 4,8 га, що розташовані с. Онопріївка Тальнівського районну (Тальнівську районну державну адміністрацію, Онопріївську сільську раду Тальнівського району), обов`язок у підготовці клопотання про необхідність створення об`єктів ПЗФ покладено на Звенигородську міську раду та Тальнівську районну державну адміністрацію.
Отже, у спірних правовідносинах обов`язок у підготовці клопотання про необхідність створення об`єктів ПЗФ по вищевказаних об`єктах місцевого значення покладено, зокрема на Тальнівську районну державну адміністрацію, правонаступником якої є відповідач.
Суд вище встановив, що у відповідь на запит Звенигородської окружної прокуратури управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації листом від 22.05.2026 № 02/10-03-19/1624/02/10-03-19/13827 повідомило, що станом на 19.05.2026 клопотання щодо створення об`єктів природно-заповідного фонду на зарезервованих для заповідання територіях у Звенигородському районі до Управління не надходили.
Суд зазначає, що станом на час розгляду цієї справи у матеріалах справи відсутні докази подання відповідачем клопотання про створення об`єктів ПЗФ по вищевказаних об`єктах місцевого значення.
Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не вжив передбачених законодавством заходів у сфері охорони об`єктів природно-заповідного фонду.
Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, акцентує увагу на тому, що з моменту набрання чинності Законом № 1423-IX районні державні адміністрації повністю позбавлені повноважень щодо розпорядження землями державної власності на території району. Звенигородська районна державна адміністрація не є власником, розпорядником чи користувачем спірних територій, а тому юридично й фактично позбавлена права замовляти відповідний картографічний матеріал, проєктну документацію із землеустрою, погоджувати зміну меж чи виносити їх у натуру. Вчинення таких дій з боку районної державної адміністрації за рахунок бюджетних коштів району вважатиметься нецільовим використанням бюджетних коштів та перевищенням владних повноважень.
Під час надання оцінку вказаним покликанням суд зазначає, що обов`язок вжиття заходів, які є предметом цього спору виник до набрання чинності Законом № 1423-IX, однак належних заходів не було вжито ані на виконання програми охорони навколишнього природного середовища на 2016 – 2020 роки, затвердженої рішенням Черкаської обласної ради, ані на виконання програми охорони навколишнього природного середовища на 2021-2027 роки, затвердженої рішенням Черкаської обласної ради від 19.02.2021 № 5-23/VIII. Крім того суд відхиляє покликання про те, що замовлення відповідного картографічного матеріалу (подається до клопотання) відповідачем за рахунок бюджетних коштів району вважатиметься нецільовим використанням бюджетних коштів, оскільки Додаток 1 до вищевказаних Програм прямо передбачає фінансування на цілі, визначені Програмою. У свою чергу виготовлення проєктної документації із землеустрою, погодження зміни меж чи винесення їх у натуру не є складовими клопотання відповідно до ст. 51 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Суд також врахував, що у матеріалах справи відсутні жодні докази звернення відповідача до Черкаської ОДА стосовно внесення змін у Програму охорони навколишнього природного середовища на 2021-2027 роки у частині зміни відповідального органу за подання клопотання про необхідність створення об`єктів ПЗФ по вищевказаних об`єктах місцевого значення.
Щодо покликань представника відповідача про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів того, що рішення Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року № 2/6 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій та об`єктів» колись офіційно надсилалося на адресу Звенигородської районної державної адміністрації для виконання чи до відома, суд зазначає, що згідно показчика розсилки (а.с. 24) вказане рішення направлене до районних, міських рад. Разом з тим, суд зазначає, що відповідач не заперечує проти його ознайомлення із Програмою охорони навколишнього природного середовища на 2016 – 2020 роки, затвердженої рішенням Черкаської обласної ради, а також Програмою охорони навколишнього природного середовища на 2021-2027 роки, затвердженої рішенням Черкаської обласної ради від 19.02.2021 № 5-23/VIII, якими безпосередньо на районну раду покладено обов`язок із підготовки клопотання про необхідність створення об`єктів ПЗФ. 
Покликання відповідача щодо відсутності фактів екологічного контролю та приписів з боку Держекоінспекції у контексті спірних правовідносин суд відхиляє, оскільки не вжиття заходів державного нагляду уповноваженими органами не спростовує допущення відповідачем бездіяльності, що становить предмет цього спору. 
Суд врахував, що на дату прийняття рішення Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 № 2/6 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій та об`єктів» стаття 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» не передбачала обмеження строку резервування п`ятьма роками. Варто зазначити, що Закон України «Про природно-заповідний фонд України» не містить положень про припинення дії раніше прийнятих рішень про резервування територій, не передбачає автоматичного скасування таких рішень та не припиняє режиму резервування територій, зарезервованих до набрання чинності внесених змін. У будь-якому разі, станом на час ініціювання Прокурором перевірки вжиття відповідачем заходів, що є предметом цього спору, п`ятирічний строк резервування не сплинув.
З урахуванням зазначеного суд відхиляє покликання представника відповідача у цій частині.
Щодо повноважень прокурора на звернення із цим позовом, суд врахував таке.
Захист прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави згідно зі ст.1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» відносяться до мети здійснення функцій прокуратури України.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. (ч. 3 ст. 23 вказаного Закону).
Суд врахував, що у спірних правовідносинах уповноважений орган державної влади самостійно не вжив належних заходів щодо захисту інтересів держави, що є встановленою законом підставою для звернення прокурора в суд з цим позовом.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для ухвалення рішення по суті спору.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Зважаючи на вказане, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Звенигородської районної державної адміністрації стосовно не вирішення питання щодо надання зарезервованим рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 № 2/6 «Про резервування для наступного заповідання цінних природних територій та об`єктів» територіям – ботанічному заказнику «Звенигородський» насадження акації білої та тополі у водоохоронній зоні р. Гнилий Тікач площею 50 га, заповідному урочищу «Хутір» площею 30,0 га, заповідному урочищу «Монастирі» площею 100 га, заповідному урочищу «Чобіток» площею 22 га, заповідному урочищу «Озера» площею 10,5 га, заповідному урочищу «Болота» площею 4,8 га, статусу об`єктів природно-заповідного фонду.
Зобов`язати Звенигородську районну державну адміністрацію підготувати та подати клопотання щодо надання у встановленому законом порядку зарезервованим територіям – ботанічному заказнику «Звенигородський» насадження акації білої та тополі у водоохоронній зоні р. Гнилий Тікач площею 50 га, заповідному урочищу «Хутір» площею 30,0 га, заповідному урочищу «Монастирі» площею 100 га, заповідному урочищу «Чобіток» площею 22 га, заповідному урочищу «Озера» площею 10,5 га, заповідному урочищу «Болота» площею 4,8 га, статусу об`єктів природно-заповідного фонду.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) прокурор – Заступник керівника Звенигородської окружної прокуратури (20202, Черкаська обл., Звенигородський р-н, м. Звенигородка, вул. Софії Терещенко, 40А);
2) позивач – Державна екологічна інспекція Центрального округу (36039, Полтавська обл., Полтавський р-н, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 6, код ЄДРПОУ 42149108);
3) відповідач – Звенигородська районна державна адміністрація Черкаської області (20202, Черкаська обл., Звенигородський р-н, м. Звенигородка, просп. Шевченка, 68, код ЄДРПОУ 04061180);
4) треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
- Черкаська обласна рада (18001, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 185, код ЄДРПОУ 24411541);
- Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації (18008, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Вернигори, 17, код ЄДРПОУ 38715482).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 02.09.2026.

Суддя | Василь ГАВРИЛЮК