ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9483/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Ланкевич Андрій Зіновійович, розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕШЛТЕХ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 24.01.2025 №2545/13-01-07-09 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 211485,00 грн.
Позивач посилається на те, що при призначенні та проведенні фактичної перевірки, результати якої оформлені актом Головного управління ДПС у Рівненській області від 12.12.2024 №19490/ж5/17-00-07-05-17/45459088, контролюючим органом допущено порушення норм статей 80, 81 Податкового кодексу України, оскільки наказ про проведення перевірки містить лише покликання на норму, якою передбачено підставу перевірки (підп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України), однак не містить фактичної підстави її призначення. Зазначає, що контролюючий орган не отримував та не володів інформацією від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка б свідчила про можливі порушення законодавства саме позивачем; у наказі відсутні реквізити суб`єкта, який перевіряється, та період діяльності, що перевіряється. Наголошує, що згідно з листом ДПС України від 03.07.2024 №19312/7/99-00-07-04-02-07 відповідні заходи податкового контролю мали бути розпочаті не пізніше 08.07.2024, тоді як спірну перевірку розпочато 06.12.2024, а господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , позивач розпочав лише 17.10.2024. Указує, що відсутність законних підстав для призначення і проведення перевірки є самостійною підставою для визнання такої перевірки незаконною та скасування прийнятого за її наслідками рішення. Крім того, стверджує про відсутність порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки під час перевірки та адміністративного оскарження контролюючому органу надавалися первинні документи (накладні на внутрішнє переміщення товарів), що підтверджують облік та походження товару, а акт про відмову в наданні документів не складався. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив та зазначив, що фактична перевірка магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , у якому здійснює діяльність позивач, проведена Головним управлінням ДПС у Рівненській області з підстав, передбачених підп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, а приводом для її проведення слугував лист ДПС України від 03.07.2024 №19312/7/99-00-07-04-02-07, що ґрунтувався на інформації, оприлюдненій на YouTube-каналі «Плинский media» стосовно реалізації техніки «APPLE», яка потрапила на територію України без належного митного оформлення та сплати податків. На переконання відповідача, підп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України містить єдину (одночасно правову і фактичну) підставу, а тому зазначення у наказі лише цього підпункту є достатнім і не свідчить про протиправність наказу чи перевірки. По суті виявленого порушення зазначає, що на початок перевірки документи, які підтверджують облік та походження товарних запасів, надані не були, а надані згодом накладні на внутрішнє переміщення не є документами, що підтверджують облік та походження товару. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.
У відповіді на відзив та в поясненнях, поданих у справі, позивач підтримав заявлені вимоги та додатково зазначив, що долучений відповідачем лист ДПС України від 03.07.2024 №19312/7/99-00-07-04-02-07 не містить жодної вказівки на можливі порушення саме магазину «Ябко», в якому здійснює діяльність позивач, є внутрішнім документом у межах інформаційної взаємодії органів Державної податкової служби, а інформація, оприлюднена громадянином ОСОБА_1 на YouTube-каналі, не є інформацією від державних органів або органів місцевого самоврядування. Стосовно виявленого порушення зазначив, що накладні на внутрішнє переміщення №21/14 від 05.12.2024 та №21/15 від 07.12.2024 надавалися контролюючому органу під час перевірки та долучалися до заперечень на акт перевірки і скарги на податкове повідомлення-рішення, є невід`ємною частиною матеріалів перевірки і мали бути враховані під час прийняття рішення; акт про відмову в наданні документів у порядку пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України не складався; вимога про проведення інвентаризації (зняття залишків) платнику не вручалася, а акт зняття залишків відповідачем не наданий. На підтвердження позиції послався на постанови Верховного Суду та Восьмого апеляційного адміністративного суду, ухвалені, зокрема, за участю ТОВ «СПЕШЛТЕХ».
У додаткових поясненнях відповідач підтримав доводи відзиву, наполягав на обов`язку платника надати облікові документи саме на початок перевірки, зазначив, що накладні на внутрішнє переміщення не підтверджують показники податкової звітності, а тому граничний строк надання документів, визначений пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, до них не застосовується, і що долучені позивачем видаткові накладні не стосуються предмета перевірки та не надавалися ані на початок перевірки, ані до заперечень на акт. На обґрунтування послався на висновки Верховного Суду та судову практику у справах №140/6980/24, №380/3279/25, №380/14185/24. Просив у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою судді від 19.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕШЛТЕХ» (код ЄДРПОУ: 45459088) зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку; здійснює, зокрема, роздрібну торгівлю технікою в магазині «Ябко» за адресою: вул.Борисенка, 1, м.Рівне, господарську діяльність за якою розпочато 17.10.2024.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 06.12.2024 №2996-п «Про проведення фактичної перевірки магазину «Ябко» за адресою: м.Рівне, вул.Олександра Борисенко, 1, ТРЦ «Злата Плаза» та направлень на перевірку від 06.12.2024 року №5393/ж3/17-00-07-05-15 і №5392/ж3/17-00-07-05-15 проведено фактичну перевірку зазначеного магазину з питань дотримання законодавства щодо регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, у тому числі ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності ліцензій; перевірку розпочато 06.12.2024, за її результатами складено акт від 12.12.2024 №19490/ж5/17-00-07-05-17/45459088.
Правовою підставою призначення перевірки зазначено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
За поясненнями відповідача, приводом для проведення перевірки слугував лист ДПС України від 03.07.2024 №19312/7/99-00-07-04-02-07, що ґрунтувався на інформації, оприлюдненій громадянином ОСОБА_1 на YouTube-каналі «Плинский media» щодо реалізації техніки «APPLE».
За результатами перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі – Закон №265/95-ВР) та пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, а саме незабезпечення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та реалізації товарів без документів, що підтверджують їх облік і походження.
На підставі вказаного акта перевірки Головне управління ДПС у Львівській області прийняло спірне податкове повідомлення-рішення від 24.01.2025 №2545/13-01-07-09, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та статті 20 Закону №265/95-ВР до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 211485,00 грн.
Позивач скористався правом адміністративного оскарження, однак за наслідками такого спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін; відповідне рішення Державної податкової служби України отримано позивачем 11.04.2025.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що контролюючим органом, на думку позивача, не дотримано процедуру призначення та проведення фактичної перевірки, зокрема в частині наявності законних, визначених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, підстав для її проведення, а також безпідставно встановлено порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а відтак прийняте за наслідками перевірки податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника, під час якої здійснюється контроль щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України.
За абзацом першим пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з наведених у цій статті підстав.
Пункт 80.2 статті 80 ПК України містить вичерпний перелік підстав для проведення фактичної перевірки. Зокрема, згідно з підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Згідно зі статтею 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вимоги цього пункту не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Пунктом 85.2 статті 85 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 85.6 статті 85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що позивач обґрунтовує протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, серед іншого, істотними порушеннями, допущеними під час призначення та проведення фактичної перевірки, за результатами якої це рішення прийняте. З огляду на це суд насамперед вирішує питання щодо дотримання контролюючим органом процедури призначення і проведення перевірки.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.02.2020 у справі №826/17123/18 сформулював висновок, згідно з яким, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки; таким підставам позову суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а в разі, якщо вони не визнані такими, що тягнуть протиправність прийнятих рішень, – переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового законодавства.
Разом з тим, у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що підставою для скасування рішень, прийнятих за наслідками перевірки, є не будь-які порушення, допущені під час її призначення і проведення, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу.
Як встановлено судом, єдиною правовою підставою призначення спірної перевірки є підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. За змістом цієї норми єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація саме від визначеного у цій нормі кола суб`єктів – державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Отже, для правомірного призначення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України необхідним є одночасне дотримання двох умов: інформація має походити саме від державного органу або органу місцевого самоврядування та має свідчити про можливі порушення законодавства саме тим платником податків, щодо якого призначається перевірка.
Із матеріалів справи та пояснень самого відповідача вбачається, що приводом для призначення спірної перевірки слугував лист ДПС України від 03.07.2024 №19312/7/99-00-07-04-02-07, який ґрунтувався на інформації, оприлюдненій громадянином ОСОБА_1 на YouTube-каналі «Плинский media» щодо реалізації техніки «APPLE». Дослідивши зміст цього листа, суд доходить висновку, що зазначений документ не відповідає ознакам інформації, передбаченої підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, з огляду на таке.
Суд зауважує, що лист ДПС України від 03.07.2024 №19312/7/99-00-07-04-02-07 є внутрішнім документом, скерованим у межах інформаційної взаємодії Державної податкової служби України з її територіальними органами (від центрального органу до підпорядкованих територіальних органів), а не інформацією, отриманою від державних органів або органів місцевого самоврядування в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. суд вказує, що контролюючий орган та його територіальні підрозділи становлять єдину систему, відтак інформаційна взаємодія в межах цієї системи не є отриманням інформації ззовні – від інших (сторонніх) органів державної влади чи місцевого самоврядування.
Щодо змісту зазначеного листа, то він не містить будь-яких конкретних відомостей про можливі порушення законодавства саме з боку позивача чи щодо магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 . Наведена у листі інформація ґрунтується на матеріалі, оприлюдненому громадянином ОСОБА_1 на YouTube-каналі «Плинский media» щодо реалізації техніки «APPLE» загалом, і має характер загального доручення територіальним підрозділам посилити контроль за торговельними об`єктами відповідного сегмента. Інформація, отримана від фізичної особи (у тому числі оприлюднена в мережі Інтернет), не є інформацією від державних органів або органів місцевого самоврядування у розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України та не індивідуалізує платника податків, щодо якого призначається перевірка.
Суд також враховує, що згаданим листом доручено розпочати відповідні заходи податкового контролю не пізніше 08.07.2024, тоді як спірну фактичну перевірку розпочато 06.12.2024. Крім того, господарську діяльність за адресою: м.Рівне, вул.Борисенка, 1, позивач розпочав лише 17.10.2024, тобто після складення листа, що додатково виключає можливість висновку про те, що на момент його складення контролюючий орган володів інформацією про можливі порушення законодавства позивачем саме за цією адресою.
За таких обставин суд доходить висновку, що на момент призначення спірної перевірки контролюючий орган не володів та не отримував у встановленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка б свідчила про можливі порушення законодавства саме позивачем, а відтак єдиної передумови для призначення фактичної перевірки, передбаченої підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, дотримано не було.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, за якою для зазначення підстави проведення перевірки недостатньо вказати номер підпункту та статті ПК України, а інформація, на підставі якої приймається наказ, повинна містити відомості про хоча й можливі, проте конкретні порушення законодавства саме платником, щодо якого призначається перевірка (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №820/4893/18, від 04.12.2018 у справі №820/4894/18, від 08.04.2020 у справі №640/21528/19, від 08.09.2020 у справі №640/21536/19, від 22.09.2020 у справі №520/1304/2020). У постанові від 28.05.2024 у справі №280/1431/23 Верховний Суд наголосив, що питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки є первинним при дослідженні результатів перевірки, а суд надає оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення в ньому як правової, так і фактичної підстави перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
До подібних висновків за аналогічних фактичних обставин дійшов і Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 07.04.2026 у справі №380/47/25, ухваленій за участю ТОВ «СПЕШЛТЕХ», де перевірка призначалася на підставі того самого підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з покликанням на той самий лист ДПС України щодо реалізації техніки «APPLE». Зокрема, апеляційний суд виснував, що фактична перевірка призначена за відсутності законних, визначених цією нормою підстав, що є самостійною та окремою підставою для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення. Аналогічну оцінку природі листа ДПС України як внутрішнього документа інформаційної взаємодії (а не інформації від державних органів) надано Восьмим апеляційним адміністративним судом у постановах від 02.06.2025 року у справі №560/886/25 та від 11.03.2025 року у справі №460/9286/24.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що зазначення у наказі лише підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є достатнім (з посиланням на постанови Верховного Суду від 26.03.2024 року у справі №420/9909/23, від 21.01.2021 року у справі №460/1239/19 та від 10.03.2025 року у справі №520/525/20), адже наведена відповідачем правова позиція зводиться до достатності формального відображення підстави в тексті наказу і не звільняє контролюючий орган від обов`язку мати реальну (дійсну) фактичну підставу для перевірки – інформацію, яка походить саме від державних органів або органів місцевого самоврядування та свідчить про можливі порушення саме тим платником, щодо якого призначається перевірка. У цій справі суд встановив відсутність такої підстави, а тому формальна достатність тексту наказу не має вирішального значення.
Цей підхід узгоджується і з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 15.01.2026 року у справі №340/283/25. Верховний Суд, наголосивши, що правомірність призначення перевірки є ключовим питанням судового контролю, розмежував формальні недоліки оформлення наказу (в розумінні статті 81 ПК України), які самі по собі не завжди тягнуть протиправність перевірки, та відсутність (невідповідність) самої фактичної підстави для її призначення.
Як уже зазначено судом вище, у справі, що розглядається, недолік полягає не у формі викладення наказу, а у відсутності передбаченої підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактичної підстави як такої, оскільки інформація, на яку послався відповідач, не походить від державних органів або органів місцевого самоврядування та не стосується конкретно позивача.
При цьому суд враховує, що допущене порушення не є формальним, адже відсутність передбаченої законом підстави для призначення фактичної перевірки означає відсутність у контролюючого органу самого права на проведення заходу податкового контролю щодо позивача, що об`єктивно вплинуло на правомірність усіх наступних дій контролюючого органу та на законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, згідно з якою невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки; акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Відтак податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, за встановлення протиправності дій податкового органу щодо порушення процедури призначення та проведення перевірки у суду відсутня необхідність аналізу законності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень. З огляду на це доводи сторін щодо наявності чи відсутності порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, зокрема щодо достатності наданих позивачем накладних на внутрішнє переміщення товарів та моменту їх надання, а також судова практика, на яку сторони послалися в цій частині, не мають вирішального значення для вирішення цієї справи та судом не оцінюються.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що спірне рішення відповідача від 24.01.2025 №2545/13-01-07-09 є таким, що не відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Втім, такого обов`язку відповідач у цій справі не виконав та правомірності призначення і проведення фактичної перевірки, за наслідками якої прийнято спірне рішення, належними та допустимими доказами не довів.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. А тому, виходячи з положень пункту 2 частини другої статті 245 КАС України, спірне рішення слід скасувати як протиправне.
Щодо судового збору, то згідно з частиною першою статті 139 КАС України такий відшкодовується позивачу в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 24.01.2025 №2545/13-01-07-09 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕШЛТЕХ» (код ЄДРПОУ: 45459088) штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 211485 (двісті одинадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; код ЄДРПОУ ВП: 43968090) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕШЛТЕХ» (місцезнаходження: вул.Данилишина, 6, офіс 206, м.Львів, 79007; код ЄДРПОУ: 45459088) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 2537 (дві тисячі п`ятсот тридцять сім) гривень 82 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.