ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року
м. Чернівці
справа № 721/541/25
провадження № 22-ц/822/748/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О.
суддів: Височанської Н. К., Кулянди М. І.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційного банка «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого діє Бацей Тетяна Миколаївни, на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року та додаткове рішення від 16 березня 2026 року,
головуюча в суді першої інстанції суддя Стефанко У. Д.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у якому просила суд зобов`язати відповідача:
- відновити залишок коштів на її картковому рахунку № НОМЕР_1 до стану у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 21 листопада 2024 року шляхом повернення 32 356 гривень 11 копійок;
- скасувати за картковим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) будь-яку заборгованість за використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилися внаслідок несанкціонованих операцій від 21 листопада 2024 року;
- скасувати за картковим рахунком  № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) будь-яку заборгованість за використанням кредиту (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилися внаслідок несанкціонованих операцій від 21 листопада 2024 року, а саме оформленням договору кредиту № 24112137538832 на її ім`я. 
Також просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2019 року позивачка є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Станом на 21 листопада 2024 року в її користуванні знаходилася платіжна карта АТ КБ «ПРИВАТБАНК» «Універсальна» № НОМЕР_1 .
21 листопада 2024 року на її номер мобільного телефону НОМЕР_3 зателефонувала невідома особа з номеру телефону НОМЕР_4 , та представившись оператором мобільного зв`язку «Київстар» під час спілкування, шахрайським шляхом отримала доступ до її банківської карти.
22 листопада 2024 виявила, що напередодні у вечірній час відбулося списання коштів з її банківської карти № НОМЕР_1 в сумі 32 356 гривень 11 копійок. Крім того на її ім`я було оформлено кредит «Оплата частинами» на суму 59 999 гривень та знято кошти у сумі 51 427 гривень 74 копійки. Всього невстановлена особа шахрайськими діями із використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа грошовими коштами на загальну суму 83 783 гривні 85 копійок.
Дізнавшись про переказ грошових коштів з картки без її відома, негайно звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та повідомила про незаконне заволодіння невідомими особами її грошовими коштами.
Платіжна карта «Універсальна» № НОМЕР_1 постійно знаходилася у неї, користування нікому не передавала, карту не втрачала, ПІН-коди, логіни та паролі нікому не розголошувала, будь яких платіжних доручень не складала ні у паперовому, ні в електронному вигляді з використанням мобільного додатку чи будь якої іншої клієнтської системи банку.
Вказувала, що зняття коштів відбулося внаслідок шахрайського таємного викрадення коштів, а списання коштів відбулося поза її волею, не з її вини та за відсутності поінформованості проведення банком операцій за її банківським рахунком.
22 листопада 2024 року звернулася із заявою до СВ Вижницького відділення РВП ГУНП в Чернівецькій області і за цим фактом були внесені відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР № 12024262060000546 від 22 листопада 2024 за частиною 4 статті 190 КК України, де вона визнана потерпілою. Досудове розслідування триває.
25 грудня 2024 року звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про проведення службового розслідування за фактом оформлення кредиту на неї та заволодіння невідомими особами грошовими коштами з її особистого банківського рахунку.
06 січня 2025 року направила повторне звернення до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо зупинення нарахування відсотків за кредитом та списання заборгованості, на що вона отримала відмову у задоволенні запиту.
Зазначила, що до цього часу банком з її карткового рахунку щомісячно списує коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості, яка утворилася не з її вини.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК»:
- відновити залишок коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (IBAN НОМЕР_2 ) і за рахунками по договору № SAMDNWFC00078685119 від 02 серпня 2022 року до стану, в якому він був перед проведенням оспорюваних платіжних операцій 21 листопада 2024 року, а саме станом на 18 годину 00 хвилин 21 листопада 2024 року;
- скасувати за рахунком ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (IBAN НОМЕР_2 ) і за рахунками по договору № SAMDNWFC00078685119 від 02 серпня 2022 року заборгованість за користування кредитним лімітом, що утворилася внаслідок операцій (транзакцій) здійснених з 18 години 00 хвилин по 24 годину 00 хвилин 21 листопада 2024 року, з 21 листопада 2024 року по дату ухвалення рішення суду.
- скасувати за рахунком ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ІBAN НОМЕР_2 ) по договору № SAMDNWFC00078685119 від 02 серпня 2022 року заборгованість за використання кредитних коштів по кредитному договору № 24112137538832 від 21 листопада 2024 року, що утворилася внаслідок проведення таких операцій (транзакцій) з 21 листопада 2024 року по дату ухвалення рішення суду.
У задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що списання грошових коштів з карткового рахунку позивачки та укладення від її імені кредитного договору «Оплата частинами» відбулося поза її волею.
Суд урахував факт невідкладного звернення ОСОБА_1 до установ банку з метою блокування платіжних інструментів, а також негайне ініціювання кримінального провадження за фактом шахрайських дій, що у своїй сукупності беззаперечно підтверджує відсутність у позивачки волевиявлення та наміру на здійснення оспорюваних транзакцій
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. При чому, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 , як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не з її волі і не за її розпорядженням, а відтак вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач невідкладно повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.
Загалом, суд першої інстанції виснував, що 21 листопада 2024 року з належного ОСОБА_3 карткового рахунку без її волі та участі невідомими особами було використано, а банком списано кошти у розмірі 32 356 гривень 11 копійок та неправомірно без волі та участі позивачки списано кредитні кошти за договором «Оплата частинами» на загальну суму 59 999 гривень, що призвело до порушення її прав як споживача банківських послуг.
Частково задовольняючи позов суд також зазначив, що при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення коштів у сумі 32 356 гривень 11 копійок, грошові кошти у сумі 30 000 гривень є кредитним лімітом та фактично належать відповідачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а позивач ОСОБА_1 об`єктивно ними не володіла, а тому така вимога не підлягають стягненню на її користь, оскільки призведуть до безпідставного отримання нею грошових коштів за рахунок відповідача, а відтак у цій частині у задоволені позову слід відмовити.
На думку суду, саме такий спосіб захисту буде ефективним і приведе до відновлення порушеного права позивача.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що позивачка не довела завдання їй моральної шкоди відповідачем у силу вимог закону, оскільки з урахуванням встановлених судом обставин, доводи позивачки у цій частині зводиться виключно до цитування норм права, без обґрунтування такої шкоди, визначення характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) чи інших обставин, які б слугували підтвердженням заподіяння такої шкоди.
Додатковим рішенням Путильського районного суду Чернівецької області у цивільній справі № 721/541/25 заяву представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково: стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 15 000 гривень.
Додаткове рішення суду мотивоване тим, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв реальності таких витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи, характер виконаної роботи, а також враховуючи клопотання іншої сторони про їх зменшення.
Суд першої інстанції встановив, що представник позивача просив стягнути 32 700 гривень, надавши договір про надання правничої допомоги та відповідний акт виконаних робіт на заявлену суму. Проте дослідивши платіжні інструкції суд встановив, що фактична сума коштів, реально сплачена позивачкою за адвокатські послуги становить 15 000 гривень.
Відповідач (банк) подав клопотання про зменшення розміру витрат, обґрунтовуючи це тим, що основний позов було задоволено лише частково, а також звертаючи увагу на питання реальності сплати заявленої суми витрат.
З огляду на зазначене вище, застосовуючи принципи співмірності та розумності, а також враховуючи клопотання відповідача і фактичний розмір реально понесених (сплачених) позивачем витрат, суд дійшов висновку, що стягненню слід стягнути 15 000 в рахунок відшкодування судових витрат.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі від 01 квітня 2026 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити.
В апеляційній скарзі від 09 квітня 2026 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати додаткове рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 16 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржувані рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вказує, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи формально, взявши до уваги виключно твердження позивачки та не надавши належної правової оцінки доказам, наданим банківською установою. Зокрема, апелянт наголошує на помилковості висновку суду про нібито невідкладне повідомлення банку про втрату платіжного засобу. З матеріалів справи та протоколу допиту самої позивачки вбачається, що її спілкування з шахраями, які діяли під виглядом представників мобільного оператора, та добровільна передача їм конфіденційних кодів із СМС-повідомлень відбулися ще ввечері 21 листопада 2024 року, тоді як до банку вона звернулася лише наступного дня о 09 годині 45 хвилин. Оскільки до моменту офіційного повідомлення банку ризик збитків від здійснення несанкціонованих операцій відповідно до законодавства несе користувач, дії позивачки не відповідали критерію негайності, а її телефонна картка була заблокована нею без належної уваги до цієї події.
Банк також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував системні логи та докази успішного проходження посиленої двохфакторної автентифікації при вході в додаток «Приват24», зміні паролю та відновленні сесії, які здійснювалися саме з фінансового телефону позивачки. Більше того, ще о 19 годині 33 хвилини банк надіслав на особисту електронну пошту клієнтки сповіщення про вхід з нетипового пристрою із інструкцією для закриття сесії, проте жодних дій для запобігання списанню коштів, яке розпочалося лише о 19 годині 54 хвилини, вона не вчинила. Усі оспорювані платіжні операції та укладення договору «Оплата частинами» були підтверджені через процедуру багаторівневих IVR-опитувань, а один із переказів позивачка підтвердила особисто під час телефонного контакту з оператором лінії моніторингу платежів, де вона відповіла на всі запитання, назвала банк отримувача та підкреслила, що перераховує кошти знайомій людині.
Крім того, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки при ухвалені рішення було застосовано положення нормативно-правових актів, які вже втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин, та помилково враховано застарілі правові позиції Верховного Суду. На думку скаржника, суд безпідставно не застосував чинні норми Закону України «Про платіжні послуги», які інакше визначають розподіл обов`язку доказування між сторонами з урахуванням ознак спірних переказів, і не перевірив, чи не сприяла власна бездіяльність позивачки щодо збереження конфіденційної інформації та фінансового номера телефону тому, що сторонні особи отримали повний доступ до її рахунків.
Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивоване тим, що суд першої інстанції підійшов до вирішення питання розподілу судових витрат формально, належним чином не дослідивши обґрунтованість, співмірність та доведеність заявленого розміру витрат на правничу допомогу.
Скаржник зазначає, що позивачкою не надано належних доказів реальної сплати коштів адвокату, оскільки долучені квитанції не містять номерів рахунків, необхідних підписів чи печаток, а також відомостей про їхнє електронне підписання.
Крім того, суд першої інстанції при визначенні суми компенсації не взяв до уваги характер задоволених вимог, повністю проігнорувавши той факт, що у стягненні моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень позивачці було відмовлено повністю.
Банк також наголошує на тому, що заявлені судові витрати є недоцільними та значно завищеними. Зокрема, вартість однієї години роботи адвоката оцінено у 3 200 гривень, а до загального розрахунку безпідставно включено участь у судовому засіданні 19 лютого 2026 року, яке, згідно з матеріаламми справи, насправді не відбулося.
Узагальненні доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 у відзиві просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і прийнятим із повним і всебічним з`ясуванням усіх обставин справи. 
Вважає безпідставними доводи банку про те, що вона нібито своїми діями сприяла розголошенню персональних даних чи ПІН-коду. Стверджує, що 21 листопада 2024 року невстановлені особи шахрайським шляхом здійснили перезапуск її SIM-картки та з нетипового пристрою увійшли до системи «Приват24», звідки переказали та зняли кошти, а також оформили кредит. Наголошує, що фінансовий номер вибув з її користування ще до отримання будь-яких сповіщень чи дзвінків від банку щодо спірних транзакцій. 
Зазначає, що банк не надав жодних безспірних доказів її вини, а голос на записі розмови під час так званого IVR-опитування для підтвердження платежу їй не належить. Крім того, виявивши крадіжку коштів, вона негайно звернулася на гарячу лінію для блокування карток та подала заяву до поліції, за якою відкрито кримінальне провадження, де її визнано потерпілою. 
Підкреслює, що відповідно до законодавства та усталеної практики Верховного Суду, користувач не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без його згоди, якщо не доведено зворотного, при цьому тягар доведення вини клієнта лежить виключно на банку. Сам факт коректного введення паролів шахраями не доводить, що позивачка добровільно передала їм цю інформацію, натомість саме банк не забезпечив належного захисту своєї платіжної системи від несанкціонованого втручання. 
В частині оскарження додаткового рішення суду - просить залишити його без змін.
Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги банку щодо відсутності доказів реальної оплати витрат на правничу допомогу та завищеності їх розміру з огляду на малозначність спору. Стверджує, що разом із заявою про ухвалення додаткового рішення було подано всі необхідні документи: розрахунок сум витрат, копії рахунків, актів виконаних робіт, договір та електронний доказ (скріншот з банкінгу) про зарахування коштів у розмірі 5000 грн на рахунок адвокатського об`єднання, оскільки оригінал квитанції від 26 червня 2025 року був втрачений. 
Наголошує, що факт оплати відбувся задовго до звернення до суду із заявою про відшкодування, що підтверджує реальність понесених витрат. Крім того, зазначає, що чинне законодавство допускає підтвердження оплати будь-якими належними доказами, у тому числі електронними. 
Доводи відповідача про недоцільність окремих процесуальних дій вважає необґрунтованими, оскільки оцінка доцільності тих чи інших клопотань є складовою стратегії захисту інтересів клієнта, а навіть у справах незначної складності сторона має право на повноцінну професійну правничу допомогу. Відтак, на думку представника, заявлені витрати є реальними, документально підтвердженими і співмірними з обсягом наданих послуг. 
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
23 вересня 2019 року позивачкою ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, який разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг (том 1, а. с. 165-166).
Також 02 березня 2020 року, 17 березня 2021, 02 березня 2022 ОСОБА_1 підписано заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», із зазначенням електронної адреси позивачки: ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 167- 184, 251-261).
29 травня 2024 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписано договір про використання простого електронного підпису (том 1, а. с. 185-185).
З виписки по картці / рахунку № НОМЕР_5 (ІBAN № НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам по договору SAMDNWFC00078685119 від 02 серпня 2022 на ім`я ОСОБА_1 за 21 листопада 2024 року зазначено кредитний ліміт 30 000 гривень, усього витрат: -32 356 гривень 11 копійок, баланс на початок періоду складав 4 804 гривень 41 копійок, баланс на кінець періоду складав -25 573 гривень 10 копійок. Починаючи з 19 години 54 хвилин 21 листопада 2024 року за договором SAMDNWFC00078685119 від 02 серпня 2022 року здійснені 3 перекази на картку на загальну суму 4 713 гривень 45 копійок, згодом о 20 годині 06 хвилин здійснено перший платіж за договором «Оплата частинами» на суму 8 571 гривень 26 копійок, а також о 20 годині 19 хвилин та о 20 годині 20 хвилин проведено дві операції зі зняття готівки у банкоматі на суму 20 800 гривень (том 1, а. с. 14).
З виписки банку від 22 грудня 2024 року по договору кредиту № 24112137538832 від 21 листопада 2024 року убачається, що залишок кредиту на початок періоду складав -59 999 гривень , на кінець періоду -51427 гривень 74 копійки (том 1, а. с. 15).
Із заяви на придбання кредиту «Оплата частинами» №24112137538832 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що таку підписано ОСОБА_1 з використанням Простого електронного підпису кнопка «Підтверджую» ВІРНИЙ 21 листопада 2024 року (фінансовий номер НОМЕР_3). Відповідно до умов кредитування, сума кредиту складає 59 999 гривень. Мінімальний розмір власного платежу (фінансової участі) клієнта за умови отримання кредиту на придбання товару / роботи / послуг складає 8 571 гривень 29 копійок (або 14,29%), реальна річна процентна ставка складає 0,24 %, орієнтована загальна вартість кредиту 60 035 гривень (том 1, а. с. 119-120).
З Паспорту споживчого кредиту «Оплата частинами» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що такий підписаний ОСОБА_1 з використанням Простого електронного підпису кнопка «Підтверджую» ВІРНИЙ 21 листопада 2024 року (фінансовий номер НОМЕР_3) (том 1 а. с. 115-117).
Як вбачається з Додатку 1 до Паспорту споживчого кредиту «Оплата частинами» АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за споживчим кредитом № 24112137538832 встановлено графік платежів (обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) з 21 листопада 2024 року по 21 травня 2025 року з реальною річною процентною ставкою 0,24 %, загальна вартість кредиту 60 035 гривень 03 копійки.
Відповідно до інформації АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вбачається підтвердження ОСОБА_1 зобов`язань за договором № 24112137538832 від 21 листопада 2024 року, яке підписане від її імені 21 листопада 2024 року о 20:05:59 за допомогою Простого електронного підпису: кнопка «Підтверджую», фінансовий номер телефону НОМЕР_3 (том 1, а. с. 122).
Як вбачається зі скріншотів банку, ОСОБА_3 21 листопада 2024 року збільшено кредитний ліміт до 60 000 гривень та активовано картку НОМЕР_6 в Google Pay о 20:08:06, після чого проведено контакт з номером телефону НОМЕР_3 (який зазначено, як фінансовий номер ОСОБА_1 ) та надіслано повідомлення на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 127-129).
З повідомлення банку клієнтку ОСОБА_1 через E-mail від 21 листопада 2024 року вбачається фіксація за її карткою 4**44 підозрілих операцій, що можуть виявитися шахрайськими та блокування картки і пропонується звернутися за підтримкою на номер телефону НОМЕР_7 . Після чого банком надіслано повідомлення на номер телефону позивачки НОМЕР_3 о 20:20:52, неуспішна доставка повідомлення у Viber (користувач не зареєстрований) та о 20:20:54 та доставлено SMS о 20:21:03 (том 1, а. с. 138-140).
Як вбачається зі скріншотів банку щодо рахунку клієнтки ОСОБА_1 , починаючи з 19:31:36 год 21 листопада 2024 року відбувалися неодноразові з`єднання за її фінансовим номером телефону, та о 19:33:07 вбачається зміна паролю для входу у Приват24 і фіксація виявлення нетипового входу у акаунт позивачки з пристрою POCO 2310PCA4G з операційною системою Android 13 з ім`ям провайдера Vodafon Ukraine, адреса Україна Полтава. Дане повідомлення служить для інформування клієнта про успішний вхід у Приват24 (том 1, а. с. 141- 144).
Зі скріншотів банку вбачається, що після звернення позивачки до банку 22 листопада 2024 року о 09:35:43 год відбулася зміна її фінансового номеру (заблокованого) НОМЕР_3 на новий фінансовий номер НОМЕР_11 та о 09:42:25 год відбулася зміна паролю входу до Приват24 (том 1, а. с. 146-150).
22 листопада 2024 року позивачка звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками якої були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024262060000546 та розпочате досудове розслідування за фактом вчинення шахрайських дій з використанням електронно-обчислювальної техніки за частиною 4 статті 190 КК України (том 1, а. с. 15 (на звороті))
З повідомлення Вижницького РВП в Чернівецькій області від 12 лютого 2025 року убачається, що під час досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України у кримінальному провадженні № 12024262060000546 від 22 листопада 2024 року, яке розпочате за заявою ОСОБА_1 встановлено, що 21 листопада 2024 року о 18 годині 19 хвилин після телефонного дзвінка невідомої особи з мобільного номеру телефону НОМЕР_4 на мобільний номер заявниці НОМЕР_3 , яка представилася оператором мобільного зв`язку «Київстар», шахрайським шляхом отримала доступ до її банківської карти «ПРИВАТБАНКу» НОМЕР_1 , після чого 22 листопада 2024 року потерпіла виявила списання, 21 листопада 2024 року у вечірній час коштів з її банківської карти у сумі 32 356 гривень 11 копійок, а також оформлення на її ім`я кредиту у сумі 59 999 гривень, а всього знято коштів з її рахунку з використанням електронно-обчислювальної техніки на суму 83 783 гривень 85 копійок. Також встановлено, що кошти потерпілої ОСОБА_1 були зняті через банкомат А090І556 «Ощадбанк», який знаходиться за адресою: вулиця Ярмоли Віктора буд. 4 місто Київ, яка підвідомча ВП №1 Шевченківського управління поліції ГУНП у місті Києві, куди 28 лютого 2025 року були скеровані матеріали кримінального провадження (том 1, а. с. 18, том 2, а. с. 49).
Як убачається з інформації наданої Шевченківським УП ГУНП у місті Києві на підставі ухвали суду, СВ ВП № 1 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у межах кримінального провадження внесеного 22 листопада 2024 року до ЄРДР №12024262060000546 за фактом учинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України. Здійснюються заходи спрямовані на встановлення осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення (том 2, а. с.76).
З копії протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, вбачається, що така прийнята 24 листопада 2024 року (том 2, а. с.69).
З копії протоколу допиту потерпілої ОСОБА_1 від 24 листопада 2024 року у кримінальному провадженні внесеному 22 листопада 2024 року до ЄРДР №12024262060000546 убачається, що 21 листопада 2024 року о 18 годині 19 хвилин невідома особа зателефонувала з номеру НОМЕР_4 на її номер телефону НОМЕР_3 , представившись оператором мобільного зв`язку «Київстар» повідомила їй, що для продовження терміну експлуатації її мобільного номера потрібно було ввести код, вона погодилась, відкривши CMC повідомлення набрала код, який сказала невідома особа, а саме *205*та дальше приблизно шість чи вісім чисел, після чого розмова закінчилась. Через п`ять хвилин вона хотіла кудись зателефонувати, однак її телефонна карта була заблокована, але вона цьому не придала значення у зв`язку періодичною відсутністю упродовж воєнного стану зв`язку та електромережі. Наступного дня, вона поїхала до міста Чернівці, по дорозі в місто Вашківці при знятті коштів у банкоматі, виявила, що її картка «ПРИВАТБАНКу» Універсальна № НОМЕР_1 була заблокована. Приїхавши в місто Чернівці звернулась в найближче відділення «ПРИВАТБАНКу» де їй повідомили, що напередодні у вечірній час відбулось списання коштів з карти № НОМЕР_1 в сумі 32 356 гривень 11 копійок. Також цього дня оформлено кредит на її ім`я в сумі 59 999 гривень, та знято кошти в сумі 51 427 гривень 74 копійок. Всього було знято коштів з її рахунків на загальну суму 83 783 гривень 85 копійок. Вона особисто у період вчинення щодо неї шахрайських дій, своїх особистих даних по банківській карті нікому не надавала, коштів нікому не переводила (том 2, а. с. 70).
На звернення ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» листами від 13 січня та від 15 січня 2025 року відмовило у задоволенні запитів щодо призупинення нарахування відсотків за кредитом і списання заборгованості так і за кредитом «Оплата частинами» від 21 листопада 2024 року та запевнили про ефективну співпрацю з правоохоронними органами щодо даної справи (том 1, а. с. 16-17 ).
З витягу «Службової перевірки щодо можливих шахрайських дій відносно клієнта ОСОБА_1 , подія ІТ 29172», проведеної головним спеціалістом департаменту безпеки ГО по захисту електронних платежів та послуг по Південно-Західному РУ встановлено: що картковий рахунок НОМЕР_1 відкрито 13 липня 2023 клієнткою ОСОБА_1 особисто у відділенні Банку. Кредитний ліміт в розмірі 30 000 гривень встановлено на дану карту 15 листопада 2024 року о 14:06:13 по заявці клієнтки. Ліміт на «Оплату частинами» встановлено рішенням Банку (без заявок клієнтки) 16 листопада 2024 року о 15:05:17 у сумі 60 000 гривень з повідомленням у Приват 24 клієнтки (скрін, скрін 1, скрін 2). Згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 , 21 листопада 2024 року відбулися наступні транзакції:
- о 19:54 переказ на карту іншого банку грошових коштів в сумі 1 728 гривень 60 копійок. Транзакція проводилась через Приват 24, по даній транзакції о 19:47:38 з клієнткою було здійснено Багаторівневе IVR-опитування;
- о 19:54 повернення грошових коштів в сумі 1728 гривень 60 копійок з картки іншого банку;
- о 19:59 переказ на карту іншого банку грошових коштів в сумі 1256 гривень 25 копійок;
- о 20:06 списання грошових коштів у сумі 8 571 гривень 26 копійок за Договором № 24112137538832 Оплата частинами, який підписано клієнткою у Приват 24. Контрагент ТЦ Comfy, сума договору 59 999 гривень, строк дії договору до 25 травня 2025 (сім платежів по 8 571 гривень 29 копійок). За даними ПК архів повідомлень, о 20:05 з клієнткою було здійснено багаторівневе IVR-опитування по авторизації через Приват 24. Кредитний договір №24112137538832 «Оплата частинами» було оформлено у інтернет магазині Comfy з оплатою через застосунок Приват 24 акаунту клієнта ОСОБА_1 та підписано простим електронним підписом від імені ОСОБА_1 ;
- о 20:19 і о 20:20 зняття готівки сумами по 10 400 гривень у банкоматі А0901556 (не належить банку). За даними ПК архів повідомлень, о 20:08 клієнткою отримано повідомлення на особисту адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 про успішну активацію карти НОМЕР_1 в Google Pay;
- о 20:13 з клієнткою було здійснено багаторівневе IVR-опитування по відновленню доступу до Приват 24 (скрін), в цей же час клієнтка отримала смс-повідомлення про цю подію;
- о 20:15 і о 20:17 з клієнткою було здійснено багаторівневі IVR-опитування по відновленню доступу до Приват 24 (скрін, скрін 1);
- о 20:17 зафіксована врізка в транзакційні повідомлення після відмови «Невірний ПІН» (скрін). О 20:18 здійснено Багаторівневе IVR-опитування по відновленню доступу до Приват 24 (скрін). В цей же час зафіксована врізка в транзакційні повідомлення після відмови «Невірний ПІН»;
- о 20:18 по каналу «сценарії в Channels (Privat24),» клієнткою отримано повідомлення про активацію карти в Google Pay;
- о 20:20:52 клієнткою отримано повідомлення на особисту адресу електронної пошти про блокування карти у зв`язку з проведенням підозрілих операцій.
Врізка в транзакційні повідомлення після відмови «невірний ПІН» пов`язана із введенням невірного пін-коду карти при спробі зняття готівки з банкомату.
За даними ПК зелена адмінка, 21 листопада 2024 року о 19:33 відбулась зміна паролю у Приват24 клієнтки за допомогою карткового рахунку НОМЕР_1 (введення коректних даних за картковим рахунком).
За даними ПК архів повідомлень, підтвердження зміни паролю відбулось о 19:31 і 19:32 за допомогою багаторівневих IVR-опитувань.
О 19:33 клієнткою отримано повідомлення на особисту адресу електронної пошти про вхід в Приват 24 з нетипового для клієнтки пристрою, в якому також було запропоновано закрити цю сесію якщо її використовує не клієнтка, та викладено інструкцію як це зробити. Клієнтка після отримання цього повідомлення, дій щодо закриття сесії Приват 24 на нетиповому пристрої не здійснила.
В період з 14 листопада 2024 року до 20 листопада 2024 року змін облікового запису клієнтки не зафіксовано.
В період часу з 22 листопада 2024 року по 28 листопада 2024 року зафіксовані наступні події:
- 22 листопада 2024 року о 09:35 зміна логіну (фінансового номеру телефона) (скрін);
- 22 листопада 2024 року о 09:42 і 15:14 зміна паролю до Приват 24 (скрін) за допомогою карткового рахунку НОМЕР_8 , з типового для клієнтки пристрою SM-A035F|SAMSUNG.
Картковий рахунок НОМЕР_8 відкрито 22 листопада 2024 року клієнткою ОСОБА_1 особисто у відділенні Банку (тікет ЄКБ 0000003939060214). Будь які заяви про несанкціоноване відкриття, втрату, крадіжку по даному картковому рахунку від клієнтки до Банку - відсутні.
За даними ПК login monitoring, 21 листопада 2024 року в період часу з 19:33 до 20:06 зафіксовано п`ять входів у Приват 24 клієнтки з нетипового для клієнтки пристрою 2310FPCA4G|POCO (типовим для клієнтки є SM-A035F|SAMSUNG).
Підтвердження для входу в Приват 24 з нетипового пристрою клієнту не надсилались, так як вхід здійснювався після підтвердженої зміни паролю. IP адреса (ІНФОРМАЦІЯ_14) пристрою відповідає м. Лубни, Полтавська обл., Україна. Провайдер Vodafone Ukraine. Всі входи в Приват 24 здійснювались з фінансового номеру телефона клієнтки на час даної події ( НОМЕР_3 ). Входи в Приват 24 за період з 14 листопада 2024 року по 20 листопада 2024 року та з 22 листопада 2024 року по 28 листопада 2024 року здійснювались з типового для клієнтки пристрою.
Щодо отримувача списаних коштів встановлено, що суму 1 728 гривень 60 копійок, за даними ПК e-commerce, перераховано на картковий рахунок НОМЕР_9 , емітент Універсал банк, утримувача не встановлено; суму 1 256 гривень 25 копійок, за даними ПК e-commerce, перераховано на картковий рахунок НОМЕР_10 , емітент Універсал банк, утримувача не встановлено; суму 59 999 гривень відшкодовано продавцю товару інтернет магазину Comfy; зняття готівки двома сумами по 10 400 гривень, за даними ПК panlike, здійснено в банкоматі А0901556, власник Ощадбанк, з введенням вірного пін-коду в системі безконтактних платежів Google Pay, отримувачів не встановлено. За даними ПК Token, токенізація карти відбулась 21 листопада 2024 року о 20:08. IP адреса пристрою зафіксованого в ПК Token і IP адреса нетипового для клієнтки пристрою зафіксованого у ПК login monitoring - однакові, що дає змогу зробити висновок, що токенізація відбулась з нетипового для клієнтки пристрою 2310FPCA4G|POCO.
Третіх осіб які можуть бути причепними до транзакцій, які клієнтка не визнає, в ході даної службової перевірки не встановлено.
Клієнтка ОСОБА_1 з приводу даної події, звернулась до Банку 22 листопада 2024 о 09:45, де у розмові з оператором лінії підтримки, повідомила про спілкування з оператором Київстар, від якого отримала телефонний дзвінок і повідомляла йому дані, що надходили їй СМС повідомленнями.
В ході даної службової перевірки, для уточнення деталей події, було здійснено декілька спроб телефонного спілкування з клієнткою за фінансовим номером телефону НОМЕР_11 . Всі спроби не вдалі - клієнтка відхиляє дзвінки з банківських номерів.
Даний витяг містить запис телефонної розмови клієнтки ОСОБА_1 з Банком, де остання повідомила Банк про шахрайство.
Зміну фінансового номеру телефону та паролю Приват24 не встановлено. Підозрілих переглядів відомостей щодо карткових рахунків, особистих даних, входів в акаунт Приват24 клієнтки ОСОБА_1 , співробітниками ПриватБанку - не зафіксовано. Порушень вимог платіжних систем під час здійснення операцій, які клієнт вважає неналежними - не встановлено. Всі оспорювані операції проведені з автентифікацією платіжного інструменту і його держателя.
Здійснення оспорюваних клієнтом платіжних операцій вчинено із застосуванням процедури посиленої автентифікації, за безпосередньої участі ОСОБА_4 і підтверджено її діями, а саме: Зміна паролю в особистому акаунті приват 24 клієнтки - підтверджено ОСОБА_4 шляхом прийняття IVR дзвінка на фінансовий телефон та надання відповіді, що підтверджує таку зміну. Переказ на карту іншого банку грошових коштів підтверджено ОСОБА_1 шляхом прийняття IVR дзвінка на фінансовий телефон та надання відповіді, що підтверджує його здійснення, а також додатково підтверджено в ході розмови з оператором лінії моніторингу платежів, коли клієнт позитивно відповів на всі запитання, в тому числі називає банк куди здійснюється перерахування, підкреслює що перераховує кошти знайомій людині, називає правильні персональні дані. Оформлення договору № 24112137538832 на Оплату частинами підписаного клієнтом 21 листопада 2024 року, контрагент ТЦ Comfy, сума договору 59 999 гривень, строк дії договору до 25 травня 2025 року (сім платежів по 8 571 гривень 29 копійок) відбулось в особистому акаунті Приват 24 ОСОБА_4 , відкритому в web-версії, вхід в який відбувся після його підтвердження ОСОБА_4 шляхом прийняття IVR дзвінка на свій фінансовий телефон та надання відповіді, що підтверджує вхід. За встановлених обставин, повну відповідальність за оспорювані платіжні операції покладено на власника рахунку/держателя платіжного засобу ОСОБА_1 . Підстави для покладення відповідальності на Банк - відсутні (том 2, а. с. 209-214).
З інформації наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на підставі ухвали суду від 14 серпня 2025 року вбачається, що власником платіжної карти № НОМЕР_10 , яку банком емітовано, є ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . З виписки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 26 серпня 2025 року, щодо руху коштів по картці клієнта ОСОБА_2 вбачається, що 21 листопада 2024 року на її рахунок було здійснено операцію переказ коштів через P24 у сумі 1 250 гривень від *Buha Mariia (том 1, а. с. 235-246).
З інформації наданої ПрАТ «КИЇВСТАР» на підставі ухвали суду від 14 серпня 2025 року вбачається, що 21 листопада 2024 року на номер телефону НОМЕР_3 було здійснено 4 вхідні дзвінки з номеру телефону НОМЕР_4 о 18:14:04, 18:18:33, 18:19:27, 18:20:29. Також у період з 19:19-20:24 год 21 листопада 2024 року на фінансовий номер позивачки було здійснено 9 вхідних дзвінків з номеру телефону НОМЕР_12 та два вихідних на дзвінка на номер 3700. О 18:17:51, 19:30:03 було здійснено 13 вхідних SMS-повідомлень від KYIVSTAR; 20:13:59 та о 20:21:02 було здійснено 2 вхідних SMS-повідомлень від PrivatBank; о 19:19:54 - 1 вхідне SMS-повідомлення від abank та о 19:30:57 і о 20:24:47- 2 вхідні SMS-повідомлення від monobank (том 1, а. с. 247-249).
З виписки по картці/рахунку НОМЕР_13 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00078685119 від 02 серпня 2022 за період 21 листопада 2024 року по 19 січня 2026 року вбачається, що витрати за вказаним рахунком складають -57 135 гривен 29 копійок, надходжень за вказаний період здійснено на суму 14 954 гривень 61 копійок баланс на кінець періоду складає -37 376 гривень 27 копійок (том 2, а. с. 148-155).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні постанови
Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції у межах зазначених вище доводів апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.
Щодо вирішення спору по суті
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
З матеріалів справи слідує та сторонами не оспорюється, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 існують правовідносини банківського (фінансового) характеру.
Законом України «Про платіжні послуги» регламентовано поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлено виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначено загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлено права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначено загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.
У статті 1 вказаного Закону визначено основні терміни, серед яких: автентифікація, дистанційна платіжна операція, засіб дистанційної комунікації, індивідуальна облікова інформація, ініціатор, платіжна операція та інші.

Інформування користувачів під час виконання платіжних операцій з використанням платіжних інструментів регламентовано статтею 32 Закону України «Про платіжні послуги».
Так, користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати надавачу платіжних послуг інформацію для здійснення контактів із ним, а надавач платіжних послуг зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом строку дії договору. Обов`язок надавача платіжних послуг щодо повідомлення користувача (у спосіб, визначений договором) про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування надавачем платіжних послуг користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень надавача платіжних послуг про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі. Надавач платіжних послуг зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту, помилкових, неналежних, неакцептованих платіжних операцій, ініційованих з використанням такого платіжного інструменту, надавати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, встановлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень (скарг) громадян.
Обов`язки емітента визначено частиною дев`ятнадцятою статті 38 указаного Закону, а користувача - частиною двадцятою.
Так, емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна жодним іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого частиною шістнадцятою цієї статті); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) не надавати користувачу електронні платіжні засоби без відповідного запиту користувача, крім випадку надання користувачу електронного платіжного засобу на заміну раніше виданого електронного платіжного засобу; 4) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату електронного платіжного засобу, або втрату індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання електронного платіжного засобу після отримання такого повідомлення; 5) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про необхідність розблокування або заміни (перевипуску) електронного платіжного засобу; 6) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. У свою чергу, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги» визначено відповідальність надавачів платіжних послуг під час виконання платіжних операцій.
Загальні вимоги Національного банку України до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (включаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням установлено Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення).
Умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту (пункт 29 Положення).
Згідно з пунктом 140 Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146 Положення).
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
З матеріалів справи слідує та сторонами не оспорюється, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 існують правовідносини банківського (фінансового) характеру.
23 вересня 2019 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з АТ КБ «ПриватБанк», а 29 травня 2024 року між сторонами було підписано договір про використання простого електронного підпису. 
Тобто, ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та використовувала платіжну картку для здійснення фінансових операцій, зокрема з використанням додатку «Приват24».
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , керувався тим, що банк не довів факту сприяння позивачкою (своїми діями чи бездіяльністю) втраті або незаконному використанню інформації, яка дала змогу невстановленим особам ініціювати платіжні операції у додатку «Приват24», зокрема оформити кредит «Оплата частинами» на суму 59 999 грн та списати кошти. ОСОБА_1 не мала наміру укладати кредитний договір, а виявивши безпідставне списання коштів, проявила належну обачність, невідкладно повідомивши банк і правоохоронні органи, а відтак вона не повинна нести цивільно-правової відповідальності за несанкціоновані операції та зобов`язання з повернення цих кредитних коштів банку.
Колегія суддів погоджується з такими доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що:
«відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:
«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що:
«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що:
«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:
«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн.
Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого списання коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що:
«суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення.
Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1, у зв`язку з чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.
Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на яку є посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок, що:
«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
У постанові Верховного Суду 11 вересня 2024 року у справі № 753/12781/23 (провадження № 61-10605св24) зазначено, що «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними»
Указана судова практика Верховного Суду є сталою та сформованою.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).
У справі, що переглядається судами встановлено, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 існують правовідносини банківського (фінансового) характеру, остання використовувала платіжну картку для здійснення фінансових операцій, зокрема з використанням додатку «Приват24». 
21 листопада 2024 року о 18:19 год на номер мобільного телефону позивачки зателефонувала невідома особа, яка, представившись оператором мобільного зв`язку «Київстар», шахрайським шляхом отримала доступ до її фінансового номера, після чого телефонна картка була заблокована. 
У подальшому, в період часу з 19:33 до 20:06 год 21 листопада 2024 року відбулося несанкціоноване втручання в особистий кабінет ОСОБА_1 «Приват24» з нетипового для клієнтки пристрою POCO 2310PCA4G (тоді як типовим є SAMSUNG) з ІР-адреси, що відповідає м. Лубни Полтавської області. Отримавши доступ до акаунту, невстановленими особами було змінено пароль, ініційовано переказ коштів на картки інших банків, оформлено від імені позивачки кредитний договір «Оплата частинами» на суму 59 999 грн та здійснено зняття готівки в банкоматах. 
Виявивши наступного дня факт блокування картки та безпідставне списання коштів, ОСОБА_1 невідкладно звернулася до найближчого відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повідомила про шахрайські дії, а також звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, за якою внесено відомості до ЄРДР за № 12024262060000546 за частиною 4 статті 190 КК України. 
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам крізь призму наведених норм матеріального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що списання грошових коштів з карткового рахунку позивачки та укладення від її імені кредитного договору «Оплата частинами» відбулося поза її волею. 
Факт невідкладного звернення ОСОБА_1 до установ банку з метою блокування платіжних інструментів, звернення до банку про проведення службового розслідування, а також негайне ініціювання кримінального провадження за фактом вчинених щодо неї шахрайських дій у своїй сукупності беззаперечно підтверджує відсутність у позивачки волевиявлення та наміру на здійснення оспорюваних транзакцій та укладення кредитного договору. 
Відповідно до положень пункту 146 Положення № 164 та сталої практики Верховного Суду, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без його згоди, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення. Встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті такої інформації. У разі недоведеності цих обставин необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні спірних коштів. При цьому тягар доведення вини споживача (платника) у компрометації його особистих даних лежить саме на банку. 
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми свідомими діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку, додатку «Приват24», незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду), паролів або іншої інформації, яка дала змогу третім особам ініціювати платіжні операції. 
Доводи банку про те, що заявка на оформлення кредиту та перекази були подані в системі дистанційного обслуговування з коректним введенням паролів та проходженням багаторівневих IVR-опитувань, і що саме позивачка порушила Умови та Правила надання банківських послуг, є помилковими. Як неодноразово наголошував Верховний Суд (зокрема, у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22), сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання банківської операції не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті конфіденційної інформації. 
Висновки внутрішньої службової перевірки банку про те, що повну відповідальність за оспорювані операції має нести власник рахунку, суд першої інстанції правильно відхилив, оскільки вони містять особисті припущення відповідального працівника банку та не свідчать про наявність вини ОСОБА_1 . За відсутності беззаперечних доказів вини, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах.
Крім того, суд звертає увагу на те, що банк мав об`єктивну змогу своєчасно відреагувати на очевидні ознаки сумнівності (підозрілості) фінансових операцій, однак не вчинив дій для їх блокування. 
Так, матеріалами службової перевірки самого банку підтверджується, що 21 листопада 2024 року у вечірній час (о 19:33 год) відбулася зміна паролю та вхід до системи «Приват24» з нетипового для клієнтки пристрою - мобільного терміналу POCO 2310PCA4G (тоді як типовим пристроєм позивачки є SAMSUNG SM-A035F). Більше того, банківська система зафіксувала нетипову ІР-адресу ( НОМЕР_14 ), що відповідає місту Лубни Полтавської області (провайдер Vodafone Ukraine). 
Слідом за цим, одразу після зміни пароля та входу з нетипового пристрою, протягом короткого проміжку часу (з 19:54 по 20:20 год) від імені позивачки надійшла нетипова серія доручень: на переказ коштів на рахунки іншого банку, укладення кредиту «Оплата частинами» на значну суму (59 999 грн), токенізація картки в системі Google Pay та зняття готівки в банкоматі. 
Отримавши такі запити, банк мав би звернути увагу на очевидні ознаки сумнівності (підозрілості) фінансових операцій, а саме: вхід із нового (нетипового) пристрою та ІР-адреси, підключення до системи у вечірній час, здійснення нетипових операцій з оформлення кредиту та відносно високу частоту транзакцій протягом короткого періоду часу. Проявивши належну обачність й добросовісність, відповідач мав об`єктивну змогу відреагувати на вказані сумнівні операції (зупинити їх чи відмовити у їх виконанні) для запобігання погіршенню ситуації з неправомірного використання коштів клієнта банку, однак цього не зробив. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2025 року у справі №490/7829/23 виснував, що клієнт не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, а банк не довів, що клієнт своїми діями сприяв втраті та/або незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати спірні платіжні операції.
Фактично, банком не проведено належної електронної ідентифікації платіжного засобу та його держателя, оскільки відразу після виявлення входу в додаток «Приват24» банк не вжив заходів щодо з`ясування обставин несанкціонованого входу з іншого, нетипового для клієнтки пристрою.
Загалом, оскільки списання грошових коштів та оформлення кредиту відбулося не з волі та не за розпорядженням позивачки, і банк не довів факту сприяння нею втраті конфіденційної інформації, ОСОБА_1 не повинна нести цивільно-правової відповідальності за ці несанкціоновані операції. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відновлення залишку коштів на рахунках до стану, в якому вони перебували перед виконанням оспорюваних транзакцій, та скасування заборгованості, яка утворилася внаслідок шахрайських дій.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо оскарження додаткового рішення 
Згідно з частиною першою, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Отже, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
З матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Хованцем А. І. укладено договір про надання правничої допомоги № 395 від 31 січня 2025 року, за умовами якого адвокат за завдання клієнта зобов`язався надати правничу допомогу, а клієнт зобов`язався оплатити адвокатові адвокатський гонорар. 
Згідно з Актом виконаних робіт № INV-001577 від 05 березня 2026 року до договору № 395 від 31 січня 2025 року, загальна вартість виконаних робіт складає грошову суму в розмірі 32 700 гривень.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивачка реально сплатила за адвокатські послуги грошові кошти у сумі 15 000 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями за № 8408-2432-3399-4818 від 06 березня 2026 року та № 2321082 від 26 червня 2025 року. 
Сторона відповідача подавала до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, обґрунтовуючи свою позицію частковим задоволенням позову та посилаючись на фактичну (реальну) сплату витрат на правничу допомогу. 
Суд першої інстанції, врахувавши складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принцип розумності судових витрат, їх пропорційності до предмета спору, взявши до уваги заяву сторони відповідача про зменшення розмір витрат на правничу допомогу, дійшов правильного висновку стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, у розмірі 15 000 гривень.
Разом із цим, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції всупереч положенням статті 141 ЦПК України не стягнув судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Предметом позову у справі є три вимоги немайнового характеру та одна вимога майнового характеру (відшкодування моральної шкоди).
З урахуванням наведеного, за наслідками розгляду справи в суді першої інстанцій задоволено три вимоги немайнового характеру, а у задоволенні однієї вимоги (майнового характеру) відмовлено, отже позов задоволено на 75%.
Пропорційно до задоволених позовних вимог з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суд першої інстанції мав стягнути понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11 250 гривень (15 000 х 75%).
Зважаючи на викладене, додаткове рішення суду першої інстанції слід змінити та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивачки понесені нею судові витрати у розмірі 11 250 гривень.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 03 березня 2026 року ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, а тому його слід залишити без змін.
Додаткове рішення від 16 березня 2026 року ухвалено судом першої інстанції із порушенням норм процесуального права, а тому слід змінити його мотивувальну частину відповідно до змісту цієї постанови.
Також слід змінити резолютивну частину додаткового рішення, виклавши її в такій редакції:
«Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 11 250 гривень в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу».
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
Ухвалив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року залишити без задоволення.
Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2026 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на додаткове рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 16 березня 2026 року задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину додаткового рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 16 березня 2026 року відповідно до змісту цієї постанови.
Змінити резолютивну частину додаткового рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 16 березня 2026 року, виклавши її в наступній редакції:
«Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 11 250 гривень в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 22 липня 2026 року.
Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК
Судді:       Наталія ВИСОЧАНСЬКА
Мирослава КУЛЯНДА