ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року
м. Київ

справа № 161/7088/22
провадження № 61-10828св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротенка Є. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Ходачинська Ніна Іванівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Ходачинська Ніна Іванівна, про визнання недійсним договору міни та визнання протиправним і скасування державного акта

за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року у складі судді Кихтюка Р. М. та постанову Волинського апеляційного суду від 17 липня 2025 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила визнати недійсним договір міни від 14 березня 2008 року № 883; визнати протиправним та скасувати державний акт від 07 квітня 2008 року серії ЯД № 295504.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 посилалася на те, що 30 березня 2017 року за договором міни, укладеним з ОСОБА_3 вона набула право власності на земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер 0722883700:04:000:0831, за адресою: Боголюбська сільська рада Луцького району Волинської області. 30 березня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 19728963 про реєстрацію за нею права власності на вказану земельну ділянку.

Шляхом перевірки інформації на веб-сайті щодо стану розгляду справ 30 грудня 2021 року дізналася, що ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору міни від 30 березня 2017 року № 800 та витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0722883700:04:000:0831, яка належить їй на праві власності.

Після цього позивачка звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н. А. з заявою про отримання належним чином завірених документів, на підставі яких відбулася перевірка права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 0722883700:04:000:0831.

На її заяву приватний нотаріус Ариванюк Н. А. повідомила, що право власності у ОСОБА_3 виникло з моменту державної реєстрації права власності - 15 березня 2006 року Луцьким районним відділом земельних ресурсів Волинської області та видачі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВЛ № 046021, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010607600269. Право власності на земельну ділянку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 березня 2017 року.

Позивачка вважала, що договір міни, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , посвідчений 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н. І. та зареєстрований в реєстрі за № 883, є недійсним.

Оспорюваний договір було вчинено для приховування договору купівлі-продажу, оскільки волевиявлення сторін договору (відповідачів) не відповідало їх внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, а саме: ОСОБА_2 з моменту укладення договору міни не виконала умов договору, оскільки не отримала державного акта на земельну ділянку, кадастровий номер 0722881000:04:000:0831, та не провела державну реєстрацію. Отже, у ОСОБА_2 не виникло право власності на земельну ділянку. При цьому ОСОБА_3 також не отримала державного акта на земельну ділянку площею 0,3801 га, кадастровий номер 0723182601:01:002:0185, що розташована на території Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області, не проведено її державну реєстрацію. Вказана вище земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2 , інформації про звернення ОСОБА_3 стосовно видачі державного акта на цю земельну ділянку немає.

Позивачка вказувала, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 площею 1,4144 га, розташовану в с. Тарасове Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області, виготовлена у 2008 році, не відповідає вимогам, які передбачені Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, оскільки в ній немає збірного кадастрового плану суміжних землевласників і землекористувачів; відомості про обчислення площі земельної ділянки; відомості обробки теодолітного ходу та врахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікації земельних угідь згідно з формою 6-зем.

Також у Головному управлінні Держгеокадастру у Волинській області немає інформації про надходження заяви ОСОБА_2 щодо виготовлення технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722881000:04:000:0831.

14 березня 2008 року ОСОБА_2 зверталася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Горизонт» із заявою на виготовлення технічної документації із складання державного акту, в результаті чого був виданий державний акт, проте було змінено кадастровий номер ділянки. Оскільки зміна кадастрового номера спірної земельної ділянки при видачі ОСОБА_2 державного акта від 07 квітня 2008 року серії ЯД № 295504 на земельну ділянку, кадастровий номер 0722881000:03:000:2784, законодавством не була передбачена, то вона отримала державний акт на право власності на іншу, ніж зазначена в договорі міни від 14 березня 2008 року № 883, земельну ділянку.

Позивачка вважала, що договір міни від 14 березня 2008 року є удаваним, оскільки сторони договору не зареєстрували право власності на земельні ділянки, умови договору не були виконані, сторони юридично не обмінялися земельними ділянками. Отже, при укладенні та посвідчені вказаного договору сторони не бажали настання його наслідків, а лише мали намір оформити купівлю-продаж земельної ділянки, що ще раз свідчить про удаваність цього правочину та необхідність визнання судом його недійсним.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 20 березня 2024 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував державний акт на право власності на земельну ділянку від 07 квітня 2008 року серії ЯД № 295504, виданий на ім`я ОСОБА_2 . В іншій частині вимог позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що після укладення договору міни в 2008 році на замовлення ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку, і вона отримала державний акт на право власності на землю серії ЯД № 295504, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0108077600182. В ході видачі державного акта на землю був змінений кадастровий номер земельної ділянки на 0722881000:03:000:2784.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що необґрунтованими є доводи позивачки стосовно того, що договір міни від 14 березня 2008 року № 883 є удаваним. 

Суд зазначив, що ОСОБА_2 після укладення 14 березня 2008 року договору міни за № 883 зареєструвала у встановленому порядку право власності на земельну ділянку площею 1,4144 га з кадастровим номером 0722883700:04:000:0831, про що свідчить технічна документація із землеустрою на право власності на земельну ділянку площею 1,4144 га, розташовану в с. Тарасове Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області, що виготовлена ТОВ «Горизонт».

Відповідно до пункту 1 договору міни сторони домовились, що під передачею майна слід вважати символічну передачу майна. З моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору вважається, що обмін відбувся і кожна із сторін прийняла вказане в пункті 1 майно. Цей договір є підставою для видачі сторонам державних актів на право власності на землю та його державної реєстрації на земельні ділянки, що обмінювалися. Після укладення договору міни від 14 березня 2008 року ОСОБА_3 не була позбавлена можливості зареєструвати набуту у власність земельну ділянку площею 0,38 га з кадастровим номером 0723182601:01:002:0185, що розташована на території Великоглушанської сільської ради. Отримання чи неотримання ОСОБА_3 державного акта на набуту в результаті міни земельну ділянку не може свідчити про удаваність правочину, адже подальше здійснення права власності ОСОБА_3 не залежить від волі ОСОБА_2 і є її особистим волевиявленням.

Доводи позивачки та показання ОСОБА_3 як свідка не можуть слугувати беззаперечним доказом стосовно удаваності правочину і бажання укласти саме договір купівлі-продажу земельної ділянки. При цьому показання свідка не є належним доказом, який би спростував нотаріально посвідчений договір міни земельної ділянки, в тому числі й стосовно реальних намірів і волевиявлення сторін, дієздатність і повноваження яких було перевірено в установленому законом порядку. Стосовно посилання на наявну в матеріалах справи письмову розписку, щодо передання ОСОБА_5 коштів на купівлю земельних ділянок суд зазначив, що цей доказ також не вказує на земельну ділянку ОСОБА_3 як предмет майбутнього чи існуючого правочину з нею. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання договору міни недійсним, а тому в їх задоволенні відмовив.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку від 07 квітня 2008 року серії ЯД № 295504, суд виходив з того, що з цього державного акта відомо, що ОСОБА_2 на підставі договору міни від 14 березня 2008 року № 883 набула у власність земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер 0722881000:03:000:2784, яка розташована в с. Тарасове на території Боголюбської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства. Проте згідно з висновком від 16 жовтня 2023 року № 3532/3533 комплексної судової технічної експертизи документів та експертизи з питань землеустрою, в друкований текст реквізитів державного акта від 07 квітня 2008 року серії ЯД № 295504 у графі «Кадастровий номер земельної ділянки» внесено зміни шляхом видалення (підчистки) первинного цифрового позначення та нанесенням інших реквізитів електрографічним способом друку. Визначити зміст первинного тексту не видається за можливе. При цьому технічна документація також виготовлена з порушенням чинного законодавства. За таких обставин суд дійшов висновку, що оспорюваний державний акт підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Суди розглядали справу неодноразово.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 09 травня 2024 року відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - Щербюка О. Ю. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року. Апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 21 травня 2024 року поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року та відкрив апеляційне провадження у справі.

Волинський апеляційний суд постановою від 09 липня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 залишив без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником Щербюком О. Ю. , задовольнив частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року в оскаржуваній частині змінив, виклавши його мотивувальну частину щодо відмови у позовних вимогах про визнання недійсним договору міни від 14 березня 2008 року у редакції постанови апеляційного суду.

Верховний Суд постановою від 19 лютого 2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування з Центральної бази даних автоматизованої системи документообігу Державної судової адміністрації матеріалів електронної справи № 161/7088/22 відмовив. Ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 травня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 09 липня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору міни від 14 березня 2008 року № 883 скасував, справу в цій частині передав для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Волинський апеляційний суд постановою від 17 липня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 залишив без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Щербюком О. Ю. , задовольнив частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року в оскаржуваній частині змінив, виклавши мотивувальну частину рішення суду щодо відмови у позовних вимогах про визнання недійсним договору міни від 14 березня 2008 року в редакції постанови апеляційного суду.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що місцевий суд не врахував, що ОСОБА_1 не довела суду того, що укладанням 14 березня 2008 року договору міни були порушені її суб`єктивні права або інтереси щодо спірної земельної ділянки на момент укладення договору міни.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У серпні 2025 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 17 липня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору міни від 14 березня 2008 року та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову; в іншій частині просила судові рішення залишити без змін.

Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/1159/19, від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17,від 27 грудня 2023 року у справі № 731/498/20.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що земельна ділянка площею 1,4144 га, кадастровий номер 0722881000:04:000:0831, ніколи не перебувала у приватній власності ОСОБА_2 . Під час посвідчення договору міни, зареєстрованого 30 березня 2017 року за № 800, земельна ділянка належала ОСОБА_3 .

З огляду на вказане, незважаючи на підроблений державний акт від 07 квітня 2008 року серії ЯД № 295504, що виданий на ім`я ОСОБА_2 , складання відповідної технічної документації всупереч вимогам закону, суди не поставили під сумнів цей факт, як і не надали оцінки тому, що ОСОБА_2 не набувала у приватну власність земельну ділянку, і не отримувала відповідний державний акт для реєстрації за собою права власності на неї. Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_2 , відповідно до ймовірних умов договору міни № 883 не зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку, належну ОСОБА_3 , як і не вчиняла жодних дій для такої реєстрації, як це визначено пунктом 11 договору міни від 14 березня 2008 року.

Суди, незважаючи на підроблення державного акта на ім`я ОСОБА_2 (від 07 квітня 2008 року серії ЯД № 295504) та порушення при складанні технічної документації, не поставили під сумнів, що ОСОБА_2 не набула права власності на цю ділянку і не отримувала відповідного державного акта для його реєстрації. Це також свідчить про те, що ОСОБА_2 не виконала умов договору міни № 883, зокрема, щодо реєстрації права власності.

Апеляційний суд не врахував, що порушення прав позивачки як заінтересованої особи полягає в тому, що існування невиконаного договору міни від 14 березня 2008 року створює правову невизначеність, яка прямо загрожує її законно набутому та зареєстрованому праву власності, оформленому у 2017 році.

У вересні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Щербюк О. Ю. подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки ці судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали їм належну правову оцінку. 

У вересні 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Лавренюк Б. О. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив її задовольнити. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

05 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи 

Апеляційний суд встановив, що 14 березня 2008 року між ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 був укладений договір міни, за умовами якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,4144 га з кадастровим номером 0722881000:04:000:0831, яка виділена для ведення особистого селянського господарства (угіддя, рілля), що розташована на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області в обмін на земельну ділянку площею 0,38 га з кадастровим номером 0723182601:01:002:0185, яка виділена для особистого селянського господарства, що розташована на території Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області та належить ОСОБА_2 .

У пункті 2 цього договору зазначено, що земельна ділянка, яка відчужується, належить ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 046021, виданого Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області 15 березня 2006 року згідно з розпорядженням Луцької районної адміністрації від 06 жовтня 2003 року № 225, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010607600269. Ця земельна ділянка не має обмежень, обтяжень на використання і не обтяжена сервітутом, і такий факт підтверджується витягом, наданим Волинською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 12 березня 2008 року.

Земельна ділянка, яка відчужується, належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 657315, виданого Любешівською райдержадміністрацією Волинської області 14 серпня 2007 року згідно з розпорядженням Любешівської районної державної адміністрації від 24 травня 2007 року № 157, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010700700259.

Обмін земельних ділянок відбувся з доплатою в розмірі 500 000,00 грн, і сторони договору підтвердили, що на момент підписання договору та його нотаріального посвідчення зазначена сума була отримана особисто відповідачем у цій справі ОСОБА_3 до підписання договору (пункт 4 договору міни).

Згідно з пунктами 6, 7 договору міни сторони правочину засвідчили, що незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеного в договорі майна не має, сторони не приховують обставин, які мають істотне значення, до укладення цього договору майно іншим особам не відчужене, відсутність заборони відчуження земельних ділянок підтверджується довідками, виданими приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н. І. відповідно за № 643491-1232, № 643493-1232 від 14 березня 2008 року; земельні ділянки під забороною (арештом) та в податковій заставі не перебувають, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданими приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н. І. 14 березня 2008 року відповідно за № 17507564, № 17505668, № 17506936 та № 17505218, майно, яке обмінюється, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передане, щодо майна, яке обмінюється, відсутні судові спори; внаслідок обміну майна не буде порушено права та законні інтереси інших осіб; майно, що обмінюється, є вільним від будь-яких майнових прав і претензій осіб; на день укладення договору відсутні заборони на продаж або інше відчуження певним особам протягом установленого строку, заборони на передачу в оренду (суборенду) земельних ділянок, права на переважну купівлю у разі її продажу; умови прийняття спадщини тільки визначеним спадкоємцем; або освоєння земельної ділянки протягом встановлених строків; заборони на провадження окремих видів діяльності; заборони на зміну цільового призначення земельних ділянок, ландшафту та зовнішнього виду нерухомого майна; умови здійснити будівництво, ремонт або утримання дороги, ділянки дороги; умови додержання природоохоронних вимог виконання визначених робіт; договір не укладається під впливом тяжкої для сторони обставини; сторони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають їх внутрішній волі.

Відповідно до пункту 8 договору сторони ствердили, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Пунктом 10 договору передбачено, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення договору і не відображені в його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення.

Сторони домовились, що під передачею майна слід вважати символічну передачу майна. З моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору вважається, що обмін відбувся, і кожна із сторін прийняла вказане в пункті 1 договору майно. Цей договір є підставою для видачі сторонам державних актів на право власності на землю та його державної реєстрації на земельні ділянки, що обмінювалися. Право власності на земельні ділянки у сторін виникає після одержання ними державного акта на право власності на землю та його державної реєстрації, на земельні ділянки, що обмінювалися (пункт 11 договору міни).

Після укладення договору міни у 2008 році на замовлення ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку і вона отримала державний акт на право власності на землю серії ЯД № 295504, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 0108077600182. Під час видачі державного акта на право власності на землю був змінений кадастровий номер земельної ділянки на номер 0722881000:03:000:2784.

Згідно з висновком комплексної судової технічної експертизи документів та експертизи з питань землеустрою від 16 жовтня 2023 року в друкований текст реквізитів державного акта від 07 квітня 2008 року серії ЯД № 295504 у графі «Кадастровий номер земельної ділянки» внесено зміни шляхом видалення (підчистки) первинного цифрового позначення та нанесенням інших реквізитів електрографічним способом друку. Визначити зміст первинного тексту не видається за можливе. Технічна документація виготовлена з порушенням норм законодавства.

Крім того, суд встановив, що 30 березня 2017 року між ОСОБА_1 (сторона один) і ОСОБА_3 (сторона два), від імені якої на підставі довіреності діяв представник ОСОБА_7 , був укладений договір міни, за умовами якого сторона один ( ОСОБА_1 ) у власність сторони два ( ОСОБА_3 ) передає земельну ділянку площею 0,256 га з кадастровим номером 0722881000:03:001:5163, що розташована за адресою: Боголюбська сільська рада, Луцький район, Волинська область, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Сторона два ( ОСОБА_3 ) у власність сторони один ( ОСОБА_1 ) передає земельну ділянку площею 1,4144 га з кадастровим номером 0722881000:04:000:0831, щорозташована за адресою: Боголюбська сільська рада Луцький район, Волинська область, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

У договорі міни, укладеному 30 березня 2017 року, зазначено, що стороні два ( ОСОБА_3 ) земельна ділянка належить на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 046021, виданого Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області 15 березня 2006 року згідно з розпорядженням Луцької районної державної адміністрації від 06 жовтня 2003 року № 225, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010607600269.

30 березня 2017 року приватний нотаріус Ариванюк Н. А. зареєстровав речове право ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,4144 га з кадастровим номером 0722881000:04:000:0831.

Таким чином, як відомо із тексту договору міни від 30 березня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 800, та договору міни від 14 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 883, однією із сторін цих договорів міни була ОСОБА_3 , яка в обох випадках за договорами міни обмінювала одну і ту саму земельну ділянку - площею 1,4144 га, кадастровий номер 0722881000:04:000:0831, яка розташована за адресою: Боголюбська сільська рада Луцький район, Волинська область, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

В обох договорах міни зазначено, що ОСОБА_3 належить право власності на земельну ділянку на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 046021, виданого Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області 15 березня 2006 року згідно з розпорядженням Луцької районної державної адміністрації від 06 жовтня 2003 року № 225, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010607600269.

При цьому суд встановив, що на момент укладення договору міни від 30 березня 2017 року договір міни від 14 березня 2008 року був чинним і не був визнаний недійсним.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру, який сформований 17 березня 2017 року на запит ОСОБА_3 , земельна ділянка з кадастровим номером 0722881000:04:000:0831 перебуває у приватній власності, дата державної реєстрації земельної ділянки - 15 березня 2006 року.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим приватним нотаріусом Ариванюк Н. А. за заявою ОСОБА_7 (уповноважена особа), 03 березня 2017 року державний реєстратор - приватний нотаріус Ариваюк Н. А. здійснила державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 0722881000:04:000:0831, підстава виникнення права власності - копія державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 046021, виданого відділом земельних ресурсів Луцького району 15 березня 2006 року на підставі розпорядження Луцької районної державної адміністрацієї Волинської області від 06 жовтня 2003 року № 225. Також зазначено про витяг з Державного земельного кадастру, оголошення про втрату документа, видавник «Волинська реклама». Форма власності - приватна, власник - ОСОБА_3 .

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Зміст касаційної скарги з урахуванням принципу диспозитивності свідчить про те, що судові рішення оскаржені тільки в частині позовних вимог про визнання недійсним договору міни, а тому переглядаються лише у цій частині. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на зазначені норми статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні норми статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме її порушеного цивільного права.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19).

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц).

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів мають комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 613/1436/17).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

Відповідно до статті 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Договір міни є різновидом договору купівлі-продажу, що відповідає правовій природі цих договорів та обумовлено наявністю багатьох спільних моментів у їх правовому регулюванні.

Відповідно до статті 657 ЦК України в редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За встановленими у цій справі обставинами, ОСОБА_3 на підставі договору міни від 14 березня 2008 року та договору міни від 30 березня 2017 року обмінювала одну і ту саму земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер 0722881000:04:000:0831.

В обох договорах міни зазначено, що ОСОБА_3 належить право власності на земельну ділянку на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 046021, виданого Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області 15 березня 2006 року згідно з розпорядженням Луцької районної державної адміністрації від 06 жовтня 2003 року № 225, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010607600269.

При цьому апеляційний суд встановив, що на момент укладання договору міни від 30 березня 2017 року договір міни від 14 березня 2008 року був чинним і не був визнаний недійсним.

Пред`являючи позов про визнання недійсним договору міни від 14 березня 2008 року, ОСОБА_1 посилалася на те, що цей договір, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є недійсним на підставі статей 215, 235 ЦК України як такий, що є удаваним та порушує її право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722881000:04:000:0831, яке набуте за договором міни, укладеним між нею та ОСОБА_3 30 березня 2017 року.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона станом на момент укладення оспорюваного договору міни від 14 березня 2008 року була власником чи землекористувачем спірної земельної ділянки або ж мала інше передбачене законом право на цю земельну ділянку, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не довела суду порушення її суб`єктивного цивільного права або інтересу внаслідок укладення договору міни від 14 березня 2008 року.

Водночас безпідставними є доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом того, що порушення прав позивачки як заінтересованої особи полягає в тому, що існування невиконаного договору міни від 14 березня 2008 року створює правову невизначеність, адже як зазначено вище, невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для визнання його недійсним.

У зв`язку з цим доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставними та зводяться до помилкового тлумачення заявником правових норм і необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права та згідно з нормами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судом, оскаржувана постанова не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження. 

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 17 липня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | А. Ю. Зайцев
| І. А. Воробйова
| Є. В. Коротенко