| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/18430/20 Суддя (судді) першої інстанції: Калинич Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03 червня 2020 року № Ф-1613-23. 
Позов мотивовано тим, що в період проходження військової служби позивач звільнявся від обов`язку сплати єдиного внеску, а контролюючий орган не довів правомірності донарахування спірної суми.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року позов задоволено, спірну вимогу визнано протиправною та скасовано. 
Суд першої інстанції виходив з того, що позивач як учасник антитерористичної операції звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, а відповідач не надав доказів правомірності донарахування, з яких можна було б встановити час виникнення обов`язку зі сплати та момент прострочення.
На обґрунтування апеляційної скарги Головне управління ДПС у Київській області посилається на те, що: фізична особа-підприємець є платником єдиного внеску в силу пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і зобов`язана сплачувати внесок незалежно від фінансового стану; недоїмка виникла на підставі самостійно поданого звіту та рішення про застосування штрафних санкцій від 11 лютого 2019 року № 0009605505, які позивач не оскаржував, а тому вони є узгодженими; спірну вимогу сформовано в автоматичному режимі на підставі облікових даних інформаційно-комунікаційної системи відповідно до частини четвертої статті 25 зазначеного Закону; процедуру формування і направлення вимоги дотримано.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Колегія суддів встановила такі обставини. ОСОБА_1 зареєстровано фізичною особою-підприємцем 20 листопада 2007 року. 
Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності проведено 09 грудня 2014 року. 
За довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13 травня 2016 року № 5647 позивач у період з 21 квітня 2015 року по 03 грудня 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції. 
03 червня 2020 року контролюючий орган сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1613-23 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. 
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI. 
За пунктом 4 частини першої статті 4 цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, які за пунктом 1 частини другої статті 6 зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, що згідно з частиною дванадцятою статті 9 підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. 
За частиною четвертою статті 25 Закону № 2464 у разі наявності недоїмки контролюючий орган надсилає платнику вимогу про сплату боргу.
Водночас сам по собі статус платника не звільняє контролюючий орган від обов`язку довести правомірність та обґрунтованість конкретної вимоги. 
За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені 
Конституцією та законами України. За пунктом 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийняте таке рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. 
За частиною другою статті 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є рішенням суб`єкта владних повноважень і водночас виконавчим документом, а тому має містити достовірні та перевірювані дані про склад, період і розрахунок заборгованості. 
Матеріали справи цим вимогам не відповідають. Розмір недоїмки відповідач визначає суперечливо: у тексті рішення суду першої інстанції спірна вимога зазначена на суму 223 481,70 грн, тоді як у самій апеляційній скарзі відповідач оперує сумою 22 385,78 грн (з якої 827,60 грн основного платежу та 21 558,18 грн пені), а також сумою 22 890,72 грн за окремим рішенням про застосування штрафних санкцій від 11 лютого 2019 року і поточною заборгованістю в 1 095,92 грн. Така розбіжність унеможливлює перевірку обґрунтованості спірної вимоги і свідчить, що контролюючий орган не довів ані складу, ані розміру недоїмки.
А отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не надав доказів, з яких можна було б встановити виникнення у позивача обов`язку зі сплати, час його виникнення та момент прострочення, є правильним.
Окремо колегія суддів зважає на те, що державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 проведено 09 грудня 2014 року. З дня такої реєстрації особа втрачає статус фізичної особи-підприємця, оскільки припиняється підстава перебування її платником єдиного внеску за пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464, а отже припиняється і обов`язок підприємця нараховувати та сплачувати внесок за себе. Тому донарахування внеску за періоди після 09 грудня 2014 року позбавлене правової підстави, а саме на ці періоди, за доводами скарги, припадає основна частина спірних нарахувань.
Безпідставним є й донарахування за період проходження позивачем військової служби. 
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року № 1275-VII розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 доповнено пунктом 9-2, за яким під час особливого періоду платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону, призвані на військову службу під час мобілізації, на весь строк військової служби звільняються від виконання обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону, якщо вони не є роботодавцями.
У постанові від 18 серпня 2023 року у справі № П/811/1594/15 Верховний Суд зазначив, що такі платники "на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону № 2464 (зокрема й щодо своєчасних та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску), якщо вони не є роботодавцями". Матеріали справи не містять доказів того, що позивач є роботодавцем, а його участь в антитерористичній операції з 21 квітня 2015 року по 03 грудня 2015 року підтверджена довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13 травня 2016 року № 5647.
Довід апеляційної скарги про узгодженість заборгованості колегія суддів відхиляє. Рішення про застосування штрафних санкцій від 11 лютого 2019 року № 0009605505 є самостійним актом індивідуальної дії, який не є предметом розгляду в цій справі; посилання на нього не пояснює ні періодів, за які нараховано спірну недоїмку, ні її розрахунку, ні підстав нарахування внеску за час, коли позивач уже не мав статусу підприємця. Так само формування вимоги в автоматичному режимі на підставі облікових даних інформаційно-комунікаційної системи не звільняє контролюючий орган від обов`язку забезпечити її обґрунтованість та відповідність дійсному обов`язку платника. З тієї самої причини не спростовує висновків суду першої інстанції й довід про дотримання процедури формування та направлення вимоги: протиправність спірної вимоги встановлено не через порушення процедури її оформлення, а через недоведеність складу і розміру недоїмки та відсутність правової підстави для нарахування внеску за спірні періоди.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)