КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року м.Київ № 320/43850/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської військової адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської міської військової адміністрації, в якому просить суд:
визнати дії Київської міської військової адміністрації щодо розгляду заяви ОСОБА_1 №Д-701/6 від 21.07.2025 протиправними;
зобов`язати Київську міську військову адміністрацію розглянути адміністративну справу за заявою ОСОБА_1 №Д-701/6 від 21.07.2025 відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушує вимоги Закону України «Про адміністративну процедуру», а замість розгляду його справи за встановленою процедурою відповідно до вимог вказаного закону посадові особи надають відповіді без об`єктивності. Просить суд задовольнити позов.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Київська міська військова адміністрація є тимчасовим державним органом створеним на випадок воєнних дій у місті і в цьому випадку не є належним відповідачем оскільки до її повноважень не відноситься вирішення питань поставлених позивачем у його зверненні №Д-701/6 від 21.07.2025. Просить суд відмовити у задоволенні позову. 
Розглянувши подані представниками сторін документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
20 лютого 2025 року ОСОБА_1 подано скаргу до голови Київської міської державної адміністрації щодо порушення його прав Департаментом будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.
Листом Київської міської державної адміністрації від 17.03.2025 вих. № 004-335 позивача повідомлено, що питання щодо поліпшення житлових умов ОСОБА_1 Подільська районна в м. Києві державна адміністрація розгляне згідно із законодавством за наявності відповідної житлової площі. 13 березня 2025 року на особистому прийомі в Департаменті будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації ОСОБА_1 було надано відповідні роз`яснення.
16 травня 2025 року ОСОБА_1 подано скаргу до голови Київської міської державної адміністрації на дії заступника голови Київської міської державної адміністрації Непопа В.І.
Листом Київської міської державної адміністрації від 10.06.2025 вих.№002-Д-701/4 позивачу надано відповідь на його скаргу та роз`яснено, що на особистих прийомах 15.01.2025, 29.01.2025, 13.03.2025, 14.05.2025 у Департаменті будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації ОСОБА_1 було надано відповідні роз`яснення. 
11 червня 2025 року ОСОБА_1 подано скаргу до голови Київської міської державної адміністрації на дії заступника голови Київської міської державної адміністрації ОСОБА_2 .
Листом Київської міської державної адміністрації від 08.07.2025 вих. № 001-Д-701/5 позивача повідомлено, що питання щодо поліпшення житлових умов ОСОБА_1 Подільська районна в м. Києві державна адміністрація розгляне згідно із законодавством за наявності відповідної житлової площі.
20 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київської міської військової адміністрації із заявою згідно частини першої статті 38 Закону України «Про адміністративну процедуру» з вимогою прийняти адміністративний акт з метою поновлення його порушеного права.
Листом Київської міської військової адміністрації від 15 серпня 2025 року №056-5844 позивача повідомлено питання щодо поліпшення житлових умов ОСОБА_1 Подільська районна в м. Києві державна адміністрація розгляне згідно із законодавством за наявності відповідної житлової площі, а на його скарги були надані вичерпні відповіді. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про адміністративну процедуру» регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
Згідно частини другої статті 1 дія цього Закону України «Про адміністративну процедуру» дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час:
1) розгляду звернень осіб, що містять пропозиції, рекомендації щодо формування державної політики, вирішення питань місцевого значення, а також щодо врегулювання суспільних відносин;
2)конституційного провадження, кримінального провадження, судового провадження, виконавчого провадження (крім виконання адміністративних актів), оперативно-розшукової діяльності, розвідувальної діяльності, контррозвідувальної діяльності, вчинення нотаріальних дій, виконання покарань, застосування законодавства про національну безпеку і оборону, громадянство, надання притулку в Україні, захист економічної конкуренції;
3) державної служби, дипломатичної та військової служби, служби в органах місцевого самоврядування, служби в поліції, а також іншої публічної служби;
4) реалізації конституційного права громадян брати участь у всеукраїнському та місцевих референдумах, обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування;
5) оскарження процедур публічних закупівель;
6) нагородження державними нагородами та відзнаками;
7) здійснення помилування;
8) здійснення оцінки впливу на довкілля.
Адміністративний орган розглядає і вирішує справи, віднесені до його відання законом (предметна компетенція) (частина перша статті 21 Закону України «Про адміністративну процедуру»).
Частиною першою статті 38 вказаного Закону визначено, що особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, свободи або законного інтересу, виконання нею визначеного законом обов`язку, якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 утворено Київську міську адміністрацію.
Військова адміністрація Києва – це тимчасовий державний орган, створений на випадок воєнних дій у місті.
Основні завдання військової адміністрації: готувати місто до оборони, забезпечувати громадський порядок та безпеку цивільного населення, здійснювати контроль правового режиму воєнного стану та забезпечувати життєдіяльність міста.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Вирішення питання щодо поліпшення житлових умов ОСОБА_1 належить до компетенції Подільської районної в м. Києві державної адміністрації. 
Подільська районна в м. Києві державна адміністрація не є відповідачем в цій справі.
При цьому, порядок заміни неналежної сторони в адміністративній справі регламентований статтею 48 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частинами третьою - шостою статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Зміст наведених вище положень статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить на користь того, що питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача вирішується судом у разі, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.
Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту звернення позивача до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації в порядку Закону України «Про адміністративну процедуру», що є предметом спору у цій справі. Також матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що Подільська районна в м. Києві державна адміністрація відмовили у розгляді заяви позивача по суті.
Суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність між позивачем та Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією будь-яких спірних правовідносин.
Натомість, доводи позовної заяви ґрунтуються, зокрема, на тому, що саме Київська міська військова адміністрація є органом, який повинен прийняти відповідне рішення відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру».
Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для заміни в цій судовій справі первісного відповідача Київську міську військову адміністрацію на Подільську районну в м. Києві державну адміністрацію.
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спірні рішення повинні оцінюватися на відповідність дотримання принципу законності. Такий принцип відображено у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року, по справі № П/9901/5/181800/399/17, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Отже, при вирішенні даної справи по суті суд виходить з того, що у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.
Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17.
Також суд зазначає, що інші доводи позивача не підлягають оцінці судом при розгляді даної справи, оскільки стосуються особи, яка не є стороною по справі, а тому і законність їх дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що адміністративний позов було заявлено до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.