^_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/45411/25
Провадження № 2/947/1118/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

08.09.2026 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:
- секретаря судового засідання Хомінець Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи
У грудні 2026 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулася  ОСОБА_1 (далі також – позивачка) до ОСОБА_2 (далі також – відповідачка-1) та ОСОБА_3 (далі також – відповідачка-2) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивачки – ОСОБА_4 зазначив, що позивачка є власницею 30/100 частки вказаного будинку, які фактично складають відокремлену квартиру. Означену частку в будинку позивачка придбала у ТОВ «Феміда і Немезіда» на підставі договору купівлі-продажу. До цього вказана частка будинку належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Оскільки відповідачки залишилися зареєстрованими за вказаною адресою, але вже не є власницями частки будинку, позивачка звернулася з цим позовом до суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Заяви та клопотання учасників справи
Не надходили.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 03.02.2026 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 23.02.2026, 17.03.2026, 14.04.2026.  
Ухвалою суду від 14.04.2026 підготовче провадження закрито. Справу призначено до розгляду по суті на 13.05.2026, 04.06.2026, 29.07.2026, 01.09.2026.
У судові засідання позивачка та/або її представник, відповідачки, належним чином повідомлені, не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Представник позивачки просив розглянути справу за їх відсутності. 
Відзив до суду не надходив. Відтак, суд уважає за можливе здійснити судовий розгляд за наявними матеріалами та винести заочне рішення по суті спору. Будь-яких заперечень від учасників справи щодо ухвалення заочного рішення не надходило. 

Фактичні обставини справи 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Під час судового розгляду встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2024, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. за реєстровим № 1103, ТОВ «Феміда та Немезіда» продало, а ОСОБА_1 придбала 30/100 частки житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1 .
Право власності ТОВ «Феміда та Немезіда» на означену частку будинку підтверджено свідоцтвом про право власності, виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. за реєстровим № 961 на підставі двох актів про проведення електронних аукціонів, складених приватним виконавцем Колечком Д.М. 12.10.2023. При цьому 13/100 частки вказаного будинку належали ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.09.2016 (15/100) та додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 у справі № 520/18931/18 (15/100 які належали ОСОБА_3 ).
Згідно з довідкою про реєстрацію осіб у житловому будинку Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вернадського, буд. 7, в означеному будинку зареєстровані 7 осіб, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Мотиви прийнятого рішення
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2, 7 ст.. 319 ЦК України). 
Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). 
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на житло повинно відповідати критеріям правомірності втручання в право особи. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність наявності в сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
З урахуванням викладеного суд відмічає, що позбавлення відповідачів права на користування житлом, в якому останні не проживають та не є його співвласниками, є виправданим втручанням держави у право особи на житло. 
Указане втручання є співмірним до приватного інтересу позивачки та членів її сім`ї на використання свого житла у спосіб, обумовлений між ними, безвідносно до інтересів та побажань відповідачок.
З урахування викладеного, у суду є достатні підстави визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.
Висновки суду
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).
При оцінці доказів у цивільній справі суд застосовує стандарт доказування як «перевага більш вагомих доказів» (баланс ймовірностей), коли висновок про існування cтверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним (переконливим), аніж протилежний. Натомість застосування надмірного стандарту доказування є ознакою свавільності судового рішення, що може призвести до порушення права на справедливий суд.
Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими нормами права, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачкою доведено перед судом належними та допустимими доказами відсутність підстав для подальшого користування житловим приміщенням відповідачками за місцем свої реєстрації, що є достатньою підставою для прийняття рішення про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Іншого перед судом не доведено.
Судові витрати
За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. 
Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). 
На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням – задовольнити. 
2. Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою:  АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 );
Відповідачка-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Відповідачка-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .).

Суддя             К. А. Цирфа