Справа № 682/1073/26
Провадження № 2/682/1033/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі : 
головуючого судді Матвєєвої Н.В.
за участю секретаря судового засідання Кисельової А.М.
позивачки - ОСОБА_1 
представника відповідачки - адвоката Мукомел Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Вимоги позовної заяви мотивує тим, що 24.04.2026 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу будинку. Згідно з попередньою письмовою домовленістю у месенджері WhatsApp, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання оплатити всі витрати на переоформлення нерухомості. Проте, під час оформлення угоди, відповідач діючи недобросовісно, ввела позивачку в оману та скористалася її довірою, в результаті чого позивачка була змушена сплатити за відповідачку кошти в сумі 7286,43 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №Р24А5811177948D4608. На дату подачі позову до суду відповідачка кошти не повернула, на зв`язок не виходить.
На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь 7286,43 грн. та судовий збір.
Ухвалою від 01.06.2026 року позовну заяву призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просила суд їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином.
Представник відповідачки - адвокат Мукомел Л.А. в судовому засіданні позову не визнала, зазначивши, що за умовами договору купівлі - продажу сторони несуть витрати, пов`язані з нотаріальним оформленням договору порівну, вказаний договір купівлі - продажу позивачка не оспорювала, у платіжній кивтанції не зазначено, що кошти в сумі 7286,43 грн, сплачені позивачкою за нотаріальне оформлення договору, на рахунок нотаріуса, від імені відповідачки. Відтак у відповідачки відсутні будь-які зобов`язання перед позивачкою.
Заслухавши вступні слова учасників судового процесу, дослідивши докази у справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що 24.04.2026 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу 1/2 (однієї другої) частки в праві власності на житловий будинок та земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Артемовою Н.А. Відповідно до договору ОСОБА_2 прийняла у власність 1/2 частку в праві власності на житловий будинок та земельну жділянку площею 0,0314 га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
В п. 5.1 вказаного Договору зазначено, що витрати, пов`язані з нотаріальним оформленням цього договору сторони сплачують порівну.
В п.3.8 цього Договору зазначено, що будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення.
У п.2.2 Договору вказано, що сторони своїм підписом під цим договором підтверджують факт повного розрахунку за продані житловий будинок та земельну ділянку і відсутність щодо покупця претензій будь-якого фінансового характеру. 
Згідно платіжної інструкції №Р24А5811177948D4608 від 24.04.2026 року ОСОБА_1 переказала ОСОБА_4 кошти в сумі 7286,43 грн, призначення платежу: переказ власних коштів.
Позивачкою до позову долучено скріншот її переписки з відповідачкою від 16.04.2026 року у месенджері WhatsApp, в якому вони з відповідачкою узгодили ціну продажу частини житлового будинку у 5 тисяч євро, оплату боргів за будинок та витрати за переоформлення будинку, які відповідачка погодилася взяти на себе.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до ст. 1212 ЦК України, відповідачка набула грошові кошти без достатньої правової підстави, а тому дії відповідачки є безпідставним збагаченням.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В п 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав - обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.
За приписами ч. 1, ч. 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно вимог ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право завернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом вказаної статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1, ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення ст. 1212 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки між позивачкою та відповідачкою виникли договірні відносини купівлі-продажу, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки від 24.04.2026 року, тому обов`язки сторін викладені в цьому Договорі, в тому числі і щодо витрат, пов`язаних із оформленням цього договору, відповідно до п.5.1 вказані витрати сторони несуть порівну. Відтак будь-які попередні домовленості, про які вказує позивачка, після підписання договору втрачають правове значення. Позивачкою не надано доказів, що підтверджували б виникнення зобов`язань у відповідачки по відношенню до неї після підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу.
Тому позивачка ОСОБА_1 сплативши грошові кошти в сумі 7286,43 грн., виконала свої зобов`язання за договором купівлі-продажу від 24.04.2026 року, передбачені п.5.1 цього Договору, щодо витрат на нотаріальне оформлення договору.
Доказів безпідставного набуття відповідачкою грошових коштів позивачки суду не надано. Відтак у суду немає підстав для застосування до означених правовідносин ст.1212 ЦК України та стягнення з відповідачки безпідставно набутих коштів у сумі 7286,43 грн.
До того ж норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.
Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, якщо особа, знаючи про відсутність у неї такого обов`язку, все-таки здійснила їх сплату. Це акцентував Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22.
З цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.202, 205, 207, 1212 ЦКП України, ст. 1-13, 76-83, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в підсистемі "Електронний суд".

Головуючий суддя Н.В.Матвєєва