Справа № 756/17003/25
Провадження № 2/756/1998/26

УКРАЇНА

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року       місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сластнікова Г.О. через систему "Електронний суд" звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, серед іншого, що між ОСОБА_1 (Замовником) та ОСОБА_2 (Виконавцем) був укладений правочин про надання юридичних послуг, спрямованих на захист інтересів Замовника у відносинах з орендарем земельної ділянки. Зокрема, домовленість передбачала: - написання журналістського звернення щодо порушення прав Замовника; - ведення переговорів з орендарем з метою узгодження умов договору оренди, вигідних для Замовника; - проведення аналітичної роботи щодо правових та фактичних аспектів ситуації; - підготовку юридичних запитів до відповідних органів; - ведення комунікації з орендарем та державними установами; - надання регулярних звітів про виконану роботу; - складання та направлення скарги до Міністерства аграрної політики та продовольства України у зв`язку з несплатою орендної заборгованості та невідшкодуванням збитків, спричинених неналежним виконанням умов договору оренди земельних ділянок. Домовленість передбачала щомісячну передоплату у розмірі 15,000 грн, з остаточним строком виконання - до кінця лютого 2025 року. Замовник виконував свій обов`язок своєчасно та сплачував передоплату у продовж 6 місяців. До лютого 2025 року Виконавець не виконав взяті на себе зобов`язання. За весь період він фактично здійснив лише незначну частину домовлених дій - підготував одну скаргу, зняв один відеоролик та опублікував на YouTube, провів кілька телефонних розмов з орендарем та ознайомився з проектами договорів орендатора. При цьому проект договору оренди, узгодженого з орендарем на умовах, вигідних для Замовника, Виконавець не розробив і не надав. За весь період співпраці Виконавець, замість 6 звітів, надав лише три звіти: у грудні 2024 року, лютому 2025 року та на вимогу адвоката позивача 28 вересня 2025 року. Таким чином, фактично з березня 2025 року Виконавець припинив надавати звіти про виконані роботи. Звіти, отримані у грудні 2024 року та лютому 2025 року, мали формальний характер і не містили конкретних результатів, очікуваних Замовником відповідно до домовленості. Незважаючи на це, упродовж березня - липня 2025 року ОСОБА_2 регулярно надсилав ОСОБА_1 вимоги щодо оплати наступного місяця роботи через месенджер Telegram (зокрема, 22.03.2025, 02.04.2025, 12.05.2025, 20.06.2025 та 30.07.2025). Домовленість між сторонами передбачала завершення виконання юридичних послуг до кінця лютого 2025 року. На кінець червня 2025 року Виконавець так і не зміг виконати завдання Замовника, що свідчить про фактичне порушення строків виконання. Позивач обґрунтовано вважає, що зазначене завдання не було б виконане взагалі, оскільки жодних дій, спрямованих на його реалізацію, Виконавець не здійснював. Вищевикладене свідчить про те, що Виконавець виконував свою роботу настільки повільно та несистематично, що її завершення у прийнятні строки стало фактично неможливим. Позивач оцінює обсяг виконаних послуг як не більше 30% від узгодженого, оскільки не має жодних належних документів або інших доказів, які б підтверджували виконання Виконавцем зобов`язань у повному обсязі та в обговорені строки. З огляду на положення частини першої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань або виконує роботу настільки повільно, що її завершення у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад 70% загального обсягу) вже виконано, споживач має право розірвати договір лише щодо тієї частини послуги або робіт, що залишилася. У даному випадку дії Відповідача свідчать про порушення строків виконання домовленості, обсяг виконаних послуг Відповідачем становлять менше, ніж 30% від загального обсягу, тому це дало Позивачу законні підстави 31.07.2025 відмовитись від правочину і пред`явити до Виконавця вимоги про відшкодування понесених збитків у сумі 90 000,00 грн. На підставі викладених обставин та норм чинного законодавства України, зокрема положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що між Замовником та Виконавцем було укладено правочин про надання юридичних послуг. Факт укладення та часткового виконання правочину підтверджується наявним листуванням сторін, а також актом виконаних робіт і письмовими звітами Виконавця, надісланими через месенджер Telegram та електронну пошту Замовника. Згідно з умовами домовленості, Замовник зобов`язувався щомісячно сплачувати Виконавцю передоплату у розмірі 15,000 грн за надання юридичних послуг. Загалом у період з листопада 2024 року по травень 2025 року Замовник сплатив Виконавцю 90,000 грн. Водночас Виконавець, отримавши зазначену оплату, виконав менше, ніж на 30% від обсягу замовлених послуг, що свідчить про неналежне виконання зобов`язань за договором. Вина Виконавця полягає в тому, що ОСОБА_2 не виконав упродовж шести місяців узгоджені зобов`язання, попри отримання за грошей за ненадані послуги. Він не забезпечив реалізацію жодного з ключових елементів домовленості, зокрема: не провів ефективних переговорів з орендарем, не розробив проект договору оренди на умовах, вигідних для Замовника, не підготував належних юридичних запитів, не здійснив аналітичної роботи, не забезпечив комунікацію з відповідними органами, не надав щомісячні звіти про виконану роботу, не домігся відповіді на скаргу до Міністерства аграрної політики та продовольства України і не домігся реальної оплати орендної плати за 2024 рік на рахунок Замовника. Виконавець фактично самоусунувся від виконання домовлених дій, що свідчить про його недобросовісну поведінку, порушення принципу належного виконання зобов`язань та завдання шкоди інтересам Замовника. Його бездіяльність у межах оплаченої домовленості є підставою для юридичної відповідальності та вимоги про відшкодування збитків. Відповідно до статей 610, 611, 906 Цивільного кодексу України, неналежне виконання зобов`язання є його порушенням, що тягне за собою настання правових наслідків, зокрема обов`язок відшкодування завданих збитків. Крім того, згідно зі статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про надання послуг та вимагати відшкодування збитків у разі, якщо Виконавець виконує роботу так повільно, що її завершення у визначений строк стає неможливим. У зв`язку з цим Замовник має законне право вимагати повернення коштів, сплачених Виконавцю, оскільки останній не підтвердив їх фактичним виконанням послуг у строках домовленості. Сума збитків, спричинених Замовнику неналежним виконанням Виконавцем своїх обов`язків, становить 90 000 гривень., які просить стягнути з відповідача.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів, залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
13.11.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, разом із усунутими недоліками.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
23.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Журавльова М.М. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 
30.12.2025 до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Журавльова М.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
16.03.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли письмові заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30.07.2026 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Журавльова М.М. про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів, відмовлено.
Станом на 30.07.2026 будь-яких інших заяв та клопотань на адресу суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Аналіз наведених положень закону дозволяє зробити висновок, що положеннями ЦК України не передбачена обов`язкова письмова форма при укладенні договорів про надання послуг.
Як убачається із матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний цивільно-правовий договір про надання юридичних послуг, що не заперечується сторонами.
Як вбачається, між сторонами велась активна переписка у месенджері «Телеграм».
У вказаній переписці, крім іншого, з 28.11.2024 йдеться про надання позивачу юридичних послуг, щодо написання звернень, ведення переговорів з орендарем щодо умов оренди, проведення аналітичної роботи, підготовку запитів, ведення комунікації та надання звітів.
З цієї ж переписки вбачається, що позивач підтвердив готовність здійснювати оплату за надані послуги у розмірі 15000,00 грн. за місяць роботи відповідача та поетапно здійснював оплату за послуги надані відповідачем.
Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
З огляду на зазначене та наявні докази, між сторонами існували усні домовленості щодо надання відповідних послуг за результатами виконання яких позивачем було здійснено оплату на загальну суму 90 000 грн.
25.09.2025 представник позивача направив на адресу відповідача вимогу про надання звітності щодо фактично наданих послуг та повернення позивачу не пізніше 5 робочих днів з дати отримання вимоги безпідставно набуте майно у сумі 90 000,00 грн.
У відповідь на зазначену вимогу відповідачем було надіслано позивачу акт виконаних робіт від 27.09.2025 з долученими до нього додатками. 
Згідно ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання. Так, згідно її положень зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з приписів норм ст.ст. 623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежним виконанням договору про надання послуг покладається на замовника послуг.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Позивач ініціюючи питання про неналежне виконання/надання послуг відповідачем, усупереч ст.ст. 623, 906 ЦК України, не надає суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.
Більше того, з проаналізованих переписок сторін у месенджері вбачається, що між позивачем та відповідачем дійсно існували договірні відносини, що передбачали надання юридичних послуг. Однак, договір (у формі єдиного підписаного сторонами документа) на надання юридичних послуг з узгодженням істотних умов, між сторонами не укладався. Відтак, матеріали справи не містять будь-яких доказів погодження між сторонами терміну його дії, обсяги зобов`язань, строків виконання зобов`язання, обов`язки сторін, відповідальність тощо. При цьому, оплату послуг позивач здійснював відповідачу поетапно після надання визначених послуг.
Отже, враховуючі вказані обставини, та надані докази, суд вважає, що позивач, як замовник послуг, не довів факту невиконання або неналежного виконанням договору про надання послуг відповідачем.
З огляду на зазначене, позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення.
Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись статтями 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 30.07.2026.
Відомості про сторін:
1.Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
2. Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя              М. М. Ткач