ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 694/3513/25 |
Провадження № 22-ц/821/1362/26 |
Категорія: 331030000 |

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.
суддів  Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря:  Дмитренко В.В.

учасники справи:
заявник: ОСОБА_1 
заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
представник Міністерства оборони України: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України – Рогозянського Віталія Ігоровича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 березня 2026 року (ухваленого під головуванням судді Смовж О.Ю. присяжних: Ростопіри Я.С., Кравця О.В. в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області, повний текст рішення суду складено 26 березня 2026 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про оголошення фізичної особи померлою,- 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог 

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа – військова частина НОМЕР_2 , про оголошення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Павлівка Звенигородського району Черкаської області, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обгрунтування поданої заяви посилається на те, що є дружиною зниклого безвісти під час ведення бойових дій ОСОБА_3 , який 01 червня 2023 року призваний на військову службу по мобілізації до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 ЗВП.
Згідно сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 31.10.2023 № 73, солдат ОСОБА_3 зник безвісти 23 жовтня 2023 року в районі н.п. Старомайорське Волноваського району Донецької області, будучи вірним присязі.
Військовою частиною НОМЕР_2 проведено службове розслідування за фактом зникнення безвісти під час виконання бойового завдання солдата ОСОБА_3 , номера обслуги протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 . 
Відповідно до акту службового розслідування, у рапорті командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_4 від 25 жовтня 2023 року, значиться, що під час виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії російської федерації, зник безвісти солдат ОСОБА_3 . 
Згідно витягу з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_2 вказано, що 23 жовтня 2023 року в період часу з 14.00 год. по 18.00 год під час виконання бойового завдання безвісти зник військовослужбовець солдат ОСОБА_3 .
Капітан ОСОБА_4 повідомив, що 23 жовтня 2023 року солдат ОСОБА_3 виконував бойове завдання на ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » в районі н.п. Старомайорське Волноваського району Донецької області згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 157 ОбТро №239/1295дск від 21.10.2023. З 14.00 год по 18.00 год на ВОП «МАРС» велися бойові дії з відбиття ворожого штурму, але позиція, де перебував солдат ОСОБА_3 врешті була зайнята противником. Зв`язок з ОСОБА_3 втрачено, серед поранених та загиблих не рахується, його подальша доля не відома.
Зазначене може підтвердити заступник командира роти вогневої підтримки з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 лейтенант ОСОБА_5 .
Службовим розслідування, зокрема, встановлено, що солдат ОСОБА_3 , відносно якого відсутні відомості про його місце перебування понад 15 днів, вважається зниклим безвісти за особливих обставин під час збройного конфлікту, поблизу н.п. Старомайорське Волноваського району Донецької області, ВОП «МАРС», під час проходження військової служби, безпосередньо під час виконання бойового завдання, пов?язаного із захистом Батьківщини під час введення воєнного стану в Україні. 
Факт зникнення безвісти військовослужбовця солдата ОСОБА_3 під час захисту Батьківщини є підтвердженим. 
Будь-яких результатів пошуку в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023250360001398 від 01.11.2023, за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 , не повідомлено, досудове розслідування триває.
Вказує, що оголошення чоловіка померлим їй потрібно для призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця.
Враховуючи викладене вище, заявниця просить оголосити ОСОБА_3 (чоловіка), ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с. Павлівка, Звенигородського району Черкаської області, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 під час безпосередньої участі у бойових діях при проведенні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у н.п. Старомайорське Волноваського району Донецької області.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2025 року залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб: Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2026 року замінено заінтересовану особу – військову частину НОМЕР_2 на належну заінтересовану особу – військову частину НОМЕР_1 , як правонаступника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 березня 2026 року заяву задоволено.
Оголошено ОСОБА_3 померлим.
Днем смерті ОСОБА_3 вважати день вірогідної загибелі, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Місцем смерті ОСОБА_3 вважати н.п. Старомайорське Волноваського району Донецької області, Україна.
Встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала під час виконання завдання із забезпечення оборони держави, національної безпеки і оборони, відсічі і стримування широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, у складі військової частини НОМЕР_2 , пов`язана із проходженням військової служби та захисту Батьківщини під час дії правового режиму воєнного стану на всій території України, внаслідок протиправних дій збройних сил російської федерації. 
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, щосуд вважав встановленим та доведеним, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проходив військову службу в ЗСУ за мобілізацією в особливий період (воєнний стан), зник безвісті 23.10.2023 під час виконання бойового завдання із захисту та оборони України від збройної агресії рф в районі проведення активних бойових дій в районі н.п. Старомайорське Волноваського району Донецької області, за обставин, що загрожували йому смертю.
Надані суду докази не містять жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 , що дає суду підстави зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок здійснення противником штурмових дій позицій підрозділу під час виконання ним обов`язків військової служби.
Встановивши, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, пропав безвісти 23.10.2023 за обставин, що загрожували йому смертю, під час бойового зіткнення з противником, а дані про те, що він знаходиться у полоні, відсутні, суд вважав наявними підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 46 ЦК України та оголошення ОСОБА_3 померлим до спливу двох років від дня закінчення бойових дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 04 травня 2026 року через засоби поштового зв`язку, представник Міністерства оборони України – Рогозянський В.І., вважаючи рішення прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, просив скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 березня 2026 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. 
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що оголошення особи померлою в даній справі необхідне заявниці для призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі із заявницею, проте не надано доказів щодо наявності у подружжя дітей.
Звертає увагу, що встановлення даного факту може впливати на спадкові права та обов`язки інших осіб.
Заявницею не надано підтвердження відсутності спадкоємців у померлого та судом не досліджено дане питання.
Вважає, що незалучення у справу осіб, які мають право на призначення і отримання пільг і гарантій щодо зниклого безвісти військовослужбовця, зокрема батьків, дітей, призведе до порушення їх прав.
Звертає увагу суду, що законодавством визначено коло осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення за зниклого безвісти військовослужбовця. 

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заявниця ОСОБА_6 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , який зареєстровано Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 13.05.2017, актовий запис №27.
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 присвоєно військове звання солдат, останнім зазначеним місцем військової служби значиться НОМЕР_2 , ВОС-145533А 18.07.23.
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Павлівка, про що зроблено актовий запис №3 від 11.04.1992. Батьками зазначені: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Відповідно до довідки № 601 від 13.06.2023 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі статті 39 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу по мобілізації 01.06.2023 року до військової частини НОМЕР_3 ЗBП.
Сповіщенням №73 від 31.10.2023 року заявницю ОСОБА_1 повідомлено про зникнення безвісти 23.10.2023 її чоловіка - солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , під час штурмових дій противника з 14.00 год по 18.00 год позиції «МАРС» в районі в районі н.п. Старомайорське Волноваського району Донецької області, зв`язок з ним втрачено.
Відповідно до акту службового розслідування від 13.11.2023, складеного комісією та затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 , вирішено службове розслідування вважати завершеним, а факт зникнення безвісти за особливих обставин під час збройного конфлікту та захисту Батьківщини встановленим. Облікувати солдата ОСОБА_3 , як зниклого безвісті за особливих обставин.
Відповідно до рапорту командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_4 від 25 жовтня 2023 року, значиться, що 23 жовтня 2023 року в період часу з 14.00 год. по 18.00 год. під час виконання бойового завдання безвісти зник військовослужбовець солдат ОСОБА_3 , який виконував бойове завдання на ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » в районі н.п. Старомайорське Волноваського району Донецької області згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 157 ОбТро №239/1295дск від 21.10.2023. Під час штурмових дій противника з 14.00 год по 18.00 год на ВОП «МАРС» велися бойові дії з відбиття ворожого штурму, але позиція, де перебував солдат ОСОБА_3 врешті була зайнята противником. Зв`язок з ОСОБА_3 втрачено, серед поранених та загиблих не рахується, його подальша доля не відома.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 786 від 01.11.2023 року призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісті солдата ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 199 від 18.07.2023 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та залучено до складу сил та засобів, що беруть безпосередньо участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванню збройної агресії російської федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів) та поставлено на продовольче забезпечення.
Згідно витягу із журналу бойових дій в/ч НОМЕР_2 Р/З № 8/5т від 11.10.2023, міститься запис від 23.10.2023 про те, що в результаті штурмових дій противника ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі н.п. Старомайорське вважати такими, що зниклі безвісти: рота вогневої підтримки: ОСОБА_3 .
З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про початок кримінального провадження №12023250360001398 за ч. 1 ст. 115 КК України вбачається, що розпочато досудове розслідування за фактом смерті ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин за номером витягу: 20240110-463 ОСОБА_3 є зниклим безвісти.
Відповідно до витягу з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими за номером витягу: 2025-50-1028, інформація про ймовірне місце утримання ОСОБА_3 відсутня.
За випискою з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, в реєстрі відсутня інформація про ОСОБА_3 . 

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.
Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, – протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру – протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 46 ЦК України).
За частиною другою статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно із частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Відтак, підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у змісті постанови від 02 липня 2024 року у справі № 183/3972/22 (провадження № 61-11515св23).
Стаття 47 ЦК України визначає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Оголошення громадянина померлим має на меті усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголосив Верховний Суд, зокрема, у постановах від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
Ці обставини суд встановлює на підставі відповідних доказів, якими можуть бути, зокрема, але не виключно, накази командира військової частини, бойові розпорядження, акти службового розслідування, матеріали кримінального провадження, інформація державних органів та міжнародних інституцій, показання свідків, фото-, відеоматеріали тощо.
Цей перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній окремій справі.
Подібні висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 04 березня 2026 року у справі № 761/684/25, від 29 квітня 2026 року у справі № 577/6144/25.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва / довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь, вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).
Суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Установивши, що наявні в справі матеріали не містять жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 , та дають можливість зробити вірогідне припущення про смерть внаслідок здійснення противником штурмових дій позицій підрозділу під час виконання ним обов`язків військової служби, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив заяву.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем ЗСУ, пропав безвісти 23.10.2023 за обставин, що загрожували йому смертю, під час бойового зіткнення з противником, дані про те, що він знаходиться у полоні, відсутні і тому дають підстави застосувати до спірних правовідносин ч. 2 ст. 46 ЦК України та оголосити ОСОБА_3 померлим до спливу двох років від дня закінчення бойових дій.
Висновки суду першої інстанції, що ураховуючи конкретні обставини зникнення безвісті ОСОБА_3 – під час воєнного стану, здійснення противником штурмових дій позицій підрозділу, з урахуванням положень ч. 3 ст. 46 ЦК України вважав можливим оголосити ОСОБА_3 померлим від дня його вірогідної загибелі ІНФОРМАЦІЯ_9 , а місцем смерті вважати н.п. Старомайорське, Волноваського району Донецької області, є вірними.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно визначившись із змістом спірних правовідносин і встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення заяви, дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для оголошення померлим ОСОБА_3 у результаті його безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони України, загибель якого пов`язана з виконанням бойового завдання в умовах воєнного стану.
Подібні висновки за схожих обставин зробив Верховний Суд у постанові від 27 травня 2026 року у справі № 711/2938/25. 
Доводи скаржника, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі із заявницею, проте не надано доказів щодо наявності у подружжя дітей, є необгрунтованими, оскільки дана категорія справ розглядається у порядку окремого провадження і є лише техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини. 
При цьому, скаржником не наведено жодних відомостей про наявність осіб, права чи інтереси яких були б порушені ухваленим рішенням.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду про оголошення особи померлою може впливати на спадкові права та обов`язки інших осіб, яких заявниця не вказала в своїй заяві і суд не перевірив наявність чи відсутність спадкоємців у особи, що оголошена померлою, відхиляються колегією суддів, оскільки оголошення особи померлою жодним чином не обмежує особисті чи майнові права заінтересованих осіб, які вони, за бажанням, можуть реалізувати в загальному порядку (наприклад, щодо оформлення соціальних виплат чи спадщини).
Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом фактично зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин, скаржником до апеляційної скарги не надано.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 258, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - Рогозянського Віталія Ігоровича - залишити без задоволення.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 березня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про оголошення фізичної особи померлою - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча    О.В. Карпенко

Судді  Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 29 липня 2026 року/