Справа № 203/9602/25
Провадження №2/944/1400/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
31.08.2026 року | м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Карпин І.М.
з участю секретаря судового засідання Мельник Є.Є.,
представника позивача Дальгіс Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю Селидівської міської військової адміністрації у Покровському районі Донецької області як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в:

Правова позиція позивача
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дальгіс Л.О., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 24.04.2010 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області 05.09.2019. Від подружніх відносин у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу вони проживають окремо. Вона разом з дітьми проживала у м. Селидове Донецької області, однак у вересні 2022 року через збройну агресію рф та небезпеку для життя та здоров`я дітей вона була вимушена виїхати разом з дітьми для тимчасового проживання за межі України (до Норвергії). Після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні дітей, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. 3 2022 року відповідач ніде не працює та не надає жодної фінансової підтримки дітям. Заборгованість по аліментам станом на 01.02.2025 складає 145 280,43 грн. На час подачі цього позову до суду заборгованість не сплачена та сума боргу зросла. Під час спілкування з відповідачем в телефонному режимі стосовно оформлення важливих документів для дітей, отримує від відповідача лише відмови та погрози з його боку про те, що він забере у неї дітей та відвезе їх до російської федерації нібито з ціллю сумісного проживання та заборони спілкування з нею. Тому виникла необхідність у визначенні місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю. З цього приводу вона 09.10.2025 зверталася із заявою до органу опіки та піклування Селидівської міської ради про надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю, але згодом отримала відповідь про те, що орган опіки та піклування наразі не має правових підстав для надання висновку про доцільність проживання дітей разом із матір`ю, так як діти на даний час проживають за кордоном. Вона забезпечує створення всіх необхідних умов для проживання нормального розвитку дітей, задовольняє гармонійний розвиток їх особистості. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав обов`язків щодо їх спільних дітей, проте вона категорично проти того, щоб відповідач вивозив дітей на територію рф. Визначення місця проживання дітей з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідач  ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не подав. 
Заяви, клопотання учасників справи.
03.02.2026 представник ОСОБА_1 адвокат Дальгіс Л.О. подала заяву про усунення недоліків позовної заяви. 
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дальгіс Л.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.
17.02.2026 Селидівська міська військова адміністрація у Покровському районі Донецької області подала письмові пояснення, в яких зазначила, що вона не є органом опіки та піклування і не має процесуальних повноважень брати участь у вирішенні спорів щодо визначення місця проживання дітей, просить розглянути справу у відсутності їх представника на підставі наявних матеріалів, з урахуванням принципу найкращих інтересів дитини та правових висновків Верховного Суду, які допускають вирішення спору без письмового висновку органу опіки та піклування у випадках об`єктивної неможливості його отримання.
26.02.2026 представник позивача подала клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції
13.03.2026 представник Селидівської міської військової адміністрації у Покровському районі Донецької області подала клопотання про розгляд справи у її відсутності.
17.04.2026 представник позивача подала клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції
В судовому засіданні 09.06.2026 позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні позовній заяві, просила позов задовольнити.

Процесуальні дії в справі
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 29.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей передано за підсудністю до Яворівського районного суду Львівської області.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 05.02.2026 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання; залучено до участі в розгляді справи Селидівську міську військову адміністрацію у Покровському районі Донецької області як орган опіки та піклування.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02.03.2026 задоволено клопотання представника позивача, вирішено проводити розгляд справи в режимі відеоконфереції за участю представника позивача.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 16.04.2026 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 22.04.2026 задоволено клопотання представника позивача, вирішено проводити розгляд справи в режимі відеоконфереції за участю позивача.
Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду і поважність цих причин суду не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду даної справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010, який було розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області 05.09.2019.
Від подружніх відносин у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 від 13.05.2014, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_2 від 13.05.2014, виданим Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.
Станом на момент розірвання шлюбу сторін діти проживали разом з матір`ю, спір про встановлення місця проживання дітей був відсутній, що стверджується рішенням Селидівського міського суду Донецької області 05.09.2019
ОСОБА_1 з вересня 2011 року працювала у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. З листопада 2023 року із ОСОБА_1 тимчасово призупинено трудові відносини, у зв`язку із вимушеним виїздом на тимчасове проживання за кордон, через збройну агресію рф та небезпеку для життя і здоров`я дітей, що підтверджується характеристикою, виданою ГУ ПФУ в Донецькій області. 
Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради» від 25.03.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував під наглядом в амбулаторій з народження і по теперішній час. Дитина часто хворіла на інфекції верхніх дихальних шляхів, гострі бронхіти, перебувала на «Д» обліку з приводу ДЗ: астигматизм обох очей. Його здоров`ям опікувалась тільки мати, батько зацікавленості не виявляв, на прийоми не з`являвся.
Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради» від 25.03.2025. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував під наглядом в амбулаторії з народження і по теперішній час. Дитина часто хворіла на застудні інфекції верхніх дихальних шляхів, тонзиліти, гострі бронхіти, перебувала на «Д» обліку з приводу ДЗ: астигматизм обох очей. Здоров`ям опікувалась тільки мати, батько зацікавленості не виявляв, на прийоми не з`являвся.
У вересні 2022 року через збройну агресію рф ОСОБА_1 з дітьми виїхала для тимчасового проживання за межі України в Норвергію.
Як вбачається з шкільної характеристики учнів від 17.06.2025 ОСОБА_5 , є учнем класу 5В у школі Каутокейно Норвегія. ОСОБА_6 відвідує школу Каутокейно з жовтня 2022 року, після того як сім`я переїхала до муніципалітету Каутокейно . Учень активно бере участь у навчальному процесі та демонструє хороші навчальні досягнення. ОСОБА_6 вивчає три мови (норвезьку, англійську та саамську), бере участь у заняттях з плавання та в різних шкільних заходах. У нього є друзі йому подобається в школі. ОСОБА_8 , є учнем класу 2С у школі Каутокейно Норвегія. ОСОБА_9 відвідує школу Каутокейно з серпня 2023 року. ОСОБА_9 життєрадісна та активна дитина. Він демонструє гарний навчальний прогрес, який відповідає його віку. ОСОБА_4 також відвідує групу продовженого дня. У нього є друзі і йому подобається в школі.
Відповідно до довідки Селидівського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУ МЮ на виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 242/4399/19, виданого 08.08.2019 Селидівським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу тобто з 01.08.2019 і до повноліття дітей. Заборгованість по аліментам обчислена виходячи з середньої заробітної плати боржника для м. Селидове, на підставі довідки Головного управління статистики у Донецькій області за період з 05.08.2022 по 01.02.2025, заборгованість станом на 01.02.2025 складає 145 280,43 грн.
09.10.2025 ОСОБА_1 зверталася із заявою до органу опіки піклування Селидівської міської ради про надання висновку щодо доцільносте визначення місця мешкання малолітніх дітей разом із матір`ю. 
Листом Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області ОСОБА_1 повідомлено, що орган опіки та піклування не має правових підстав для надання висновку про доцільність проживання дітей разом із матір`ю, так як діти на даний час проживають за межами України у Королівстві Норвегія.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції 09.06.2026 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що на даний час проживають в Норвегії разом з матір`ю, ходять до школи, відвідують гуртки, хочуть проживати з матір`ю.

Мотиви та оцінка суду
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України).
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).
У частині шостій статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) вказано, що «сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.
У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19)».
З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.Сам факт запровадження на території України воєнного стану не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Водночас обставини, пов`язані із безпекою дитини та наслідками бойових дій є істотними, підлягають встановленню та оцінці судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини під час воєнного стану суди мають оцінювати всі обставини справи в їх сукупності, застосовувати гнучкі підходи до ухвалення рішення у справі з урахуванням найкращих інтересів дитини, балансу між інтересами дитини та правами батьків на її виховання (див. постанову Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21 (провадження № 61-5668св23).
Судом встановлено, що внаслідок загрози життю та здоров`ю дітей ОСОБА_1 у вересні 2022 року разом із дітьми виїхали до Королівства Норвегія, де отримали тимчасовий захист.
Факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. 
Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).
У постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, зазначено, що: «дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.
Суд з`ясував думку дітей в режимі відеоконференції, які повідомили суду , що проживають в Норвегії разом з матір`ю, ходять до школи, відвідують гуртки, мають друзів, тому хочуть проживати надалі з матір`ю.
Вирішуючи спір про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з урахуванням відсутності укладеного між сторонами письмового договору про те, з ким будуть проживати їхні діти , беручи до уваги матеріальний, житловий стан сторін, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, ставлення дітей до батька та матері, а також враховуючи те, що позивачем підтверджено факт тривалого проживання дітей разом з нею в Королівстві Норвегія, де в дітей сформувалося звичне для них комфортне оточуюче середовище, з урахуванням думки дітей, які хочуть проживати з матір`ю, переслідуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, суд дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю.
Обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дітей за місцем проживання матері не встановлено.
Визначення на теперішній час місця проживання малолітніх синів з матір`ю максимально відповідатиме найкращим їх інтересам, сприятиме повноцінному їх вихованню та розвитку у звичному для них середовищі.
Також, визначаючи місце проживання малолітніх дітей з матір`ю, суд не позбавляє батька його права та можливості особистого спілкування з синами.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наведених вище мотивів та підстав.
При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судові витрати
За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України позивачем сплачено судовий збір в розмірі 969, 00 грн.
З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в 969, 00 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :
позов задовольнити.
Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.09.2026.

Повне найменування сторін:
Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 
Відповідач:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя       І.М.Карпин