ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 липня 2026 року
м. Київ
справа № 9901/529/19
провадження № 11-67заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідача Губської О. А.,
Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Ємця А. А., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М.Ю., Уркевича В. Ю.,
за участю:
секретаря судового засідання Дехтяренко О. В.,
позивача - не з`явився;
представника позивача - не з`явився;
представника відповідача - Петренко Ю. В.,

розглянула у судовому засіданні справу № 9901/529/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, апеляційне провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2025 (головуючий суддя Дашутін І. В., судді Гімон М. М., Гончарова І. А., Хохуляк В. В., Юрченко В. П.),
УСТАНОВИЛА:
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1.  ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - КАС ВС) як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 10.04.2019 № 69/ко-19 (далі - Рішення) у частині абзацу третього резолютивної частини щодо визначення порядку набрання ним чинності;
- визнати протиправним та скасувати протокольне рішення Комісії від 10.04.2019 про прийняття ВККС до розгляду висновку Громадської ради доброчесності (далі - ГРД).
1.2. На обґрунтування позову Позивач зазначив, що Рішення, яким його, суддю Господарського суду міста Києва ОСОБА_1., визнано таким, що відповідає займаній посаді, в частині визначення порядку набрання ним чинності (абзац третій резолютивної частини) не відповідає нормам частини другої статті 19 Конституції України, статті 83 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13.10.2016 № 81/зп-16 (далі - Регламент ВККС).
1.3. Позивач вважає, що при проведенні кваліфікаційного оцінювання ВККС прийняла до розгляду складений стосовно нього висновок ГРД від 09.04.2019, який надійшов до Комісії після початку співбесіди з ним, допустивши порушення принципів правової визначеності, належного урядування та передбачуваності дій державного органу, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII, а також абзацу шостого підпункту 4.10.1 пункту 4.10 Регламенту ВККС висновок, який надійшов після початку засідання з проведення співбесіди, Комісією не розглядається.
На думку Позивача, Комісія мала б постановити рішення про залишення без розгляду висновку ГРД, натомість взяття цього висновку до уваги обумовило визначення Комісією порядку набрання чинності оскаржуваним рішенням з посиланням на підпункт 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС, за яким рішення Комісії про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя, ухвалене у складі колегії, за наявності негативного висновку ГРД набирає чинності з дня його ухвалення у разі, якщо воно буде підтримано не менш ніж одинадцятьма членами ВККС на пленарному засіданні.
1.4. Позивач вказав, що Рішення в оскаржуваній частині є невмотивованим та таким, що не відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), частині першій статті 88 Закону № 1402-VIII, оскільки не містить мотивів, з яких було прийнято висновок ГРД щодо нього, а відтак і щодо визначення порядку набрання цим Рішенням чинності.
Ураховуючи непослідовність дій Комісії, а також у зв`язку з неможливістю передбачити, коли саме набере чинності Рішення, на переконання Позивача, мало місце втручання у його право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції [цей довід Позивач пов`язує з невизначеністю його правового становища, зокрема щодо отримання суддівської винагороди].
З наведених аргументів ОСОБА_1 уважає протиправним також протокольне рішення Комісії від 10.04.2019 про прийняття висновку ГРД до розгляду.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.1. Рішенням від 15.01.2025 КАС ВС задовольнив частково позов ОСОБА_1 ; визнав протиправним та скасував Рішення в частині абзацу третього резолютивної частини щодо визначення порядку набрання ним чинності; у задоволення іншої частини позовних вимог відмовив.
2.2. Суд першої інстанції виходив з того, що аналіз чинних на час виникнення спірних правовідносин положень Закону № 1402-VIII та Регламенту ВККС дає підстави для висновку, що виключно колегії ВККС були наділені повноваженнями ухвалювати від імені Комісії рішення про відповідність чи невідповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п?ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII).
Оскільки Позивач призначений на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва Указом Президента України № 740/2009 від 14.09.2009 строком на п?ять років та Указом Президента України №194/2012 від 12.03.2012 переведений у межах п?ятирічного строку на роботу на посаду судді Господарського суду міста Києва, тобто до набрання чинності Законом № 1401-VIII, остаточне рішення про відповідність чи невідповідність його займаній посаді повинна була ухвалювати саме колегія ВККС.
2.3. У своїх висновках колегія суддів КАС ВС врахувала, що у своїй постанові від 25.06.2019 у справі № 9901/460/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Законом № 1402-VІІІ не передбачено право ВККС приймати рішення про залишення без розгляду інформації або висновку, які були надані ГРД, як і не передбачено досліджувати відповідні документи. 
У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду з висновком суду першої інстанції у цій справі про визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 29.12.2017 № 140/зп-17 щодо несення змін, зокрема до підпункту 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту ВККС.
2.4. Суд першої інстанції підсумував, що системний аналіз підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, положень статей 83, 85, 87 цього Закону в поєднанні з положеннями підпункту 4 пункту 1.3 та пункту 4.10 Регламенту ВККС дає підстави для висновку, що оцінювання судді на відповідність займаній посаді, як і кваліфікаційне оцінювання судді для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді, проводяться ВККС за одними і тими ж критеріями, а саме компетентності, професійної етики і доброчесності.
Оскільки метою утворення ГРД є сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, то цей орган уповноважений, зокрема, надавати ВККС за наявності відповідних підстав висновок про невідповідність зазначеним критеріям як суддів, щодо яких проводиться оцінювання на відповідність займаній посаді, так і суддів, щодо яких проводиться кваліфікаційне оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Якщо ГРД надала ВККС висновок про невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності судді, щодо якого проводиться оцінювання на відповідність займаній посаді, оцінку обставинам, викладеним у такому висновку, надає колегія ВККС, яка ухвалює остаточне рішення про відповідність чи невідповідність такого судді займаній посаді. Розгляд зазначеного питання у пленарному складі ВККС ні положення Закону № 1402-VIII, ні норми Регламенту ВККС не передбачають.
2.5. КАС ВС констатував, що обставини, які стосуються відповідності судді ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності, викладені у висновку ГРД, були предметом розгляду на засіданні колегії ВККС під час проведення з ним співбесіди, за результатами якої ухвалено рішення про відповідність цього судді займаній посаді, а приписами пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено будь-якого перегляду, підтвердження чи підтримки зазначеного рішення ВККС у пленарному складі.
2.6. Поряд з цим статтею 88 Закону № 1402-VIII та підпунктом 4.10.8 пункту 4.10 Регламенту ВККС (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) врегульовано порядок ухвалення ВККС рішення в межах іншої процедури оцінювання, а саме кваліфікаційного оцінювання, яке проводиться з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. За наявності висновку ГРД під час проведення такого оцінювання остаточне рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді ВККС може ухвалити лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.
Водночас, якщо після 30.12.2023 (дня, коли набрали чинності зміни до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, внесені Законом України № 3511-ІХ) колегія ВККС ухвалила рішення про відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п?ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, то за наявності щодо такого судді негативного висновку ГРД саме пленарний склад Комісії за правилами, передбаченими статтею 88 Закону № 1402-VIII, ухвалює рішення про відповідність або невідповідність судді займаній посаді.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що Рішення в частині абзацу третього його резолютивної частини має бути визнане протиправним і підлягає скасуванню.
Колегія суддів КАС ВС констатувала, що наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2024 у справі № 9901/198/20.
2.7. Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги встановлену Верховним Судом у цій справі протиправність Рішення в частині саме абзацу третього його резолютивної частини, яким і було визначено указаний вище порядок набрання чинності, суд першої інстанції виснував, що оскаржуване протокольне рішення не породжує правових наслідків для Позивача. Це рішення з урахуванням його змісту, вирішених питань, та висновку, до якого дійшов Верховний Суд про незаконність рішення ВККС, не має впливу на права, обов?язки та інтереси Позивача як судді, не припиняє таких його повноважень і не є обставиною, з якою закон пов?язує можливість його звільнення з цієї посади, не звужує і не скасовує його прав, а отже, не породжує й правовідносин, у яких виникає публічно-правовий спір, за результатом вирішення якого може бути ухвалене судове рішення, яке б відповідало завданню адміністративного судочинства.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги
3.1. У лютому 2025 року ВККС (далі також Скаржник) звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення КАС ВС від 15.01.2025, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

4. Доводи Скаржника, викладені в апеляційній скарзі
4.1. ВККС стверджує про відповідність проведення кваліфікаційного оцінювання Позивача вимогам Закону № 1402-VIII та Регламенту ВККС, відсутність порушення його прав та інтересів і відповідно законність прийнятого Комісією Рішення в частині визначення порядку набрання ним чинності.
4.2. ВККС зазначає, що на засіданні 10.04.2019 члени Комісії повідомили ОСОБА_1 про те, що у зв?язку зі зміною складу колегії ВККС розгляд питання про проведення з ним співбесіди було розпочато спочатку, за результатами чого було прийнято Рішення про відповідність Позивача займаній посаді судді Господарського суду міста Києва.
4.3. На переконання Комісії, відповідно до норм частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII та підпункту 4.10.8. пункту 4.10 Регламенту ВККС рішення Комісії у складі колегії про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня його ухвалення, проте за наявності негативного висновку ГРД, незалежно від того, чи був він предметом розгляду на засіданні Комісії у складі колегії, необхідно, щоб це рішення було підтримане не менше, ніж одинадцятьма членами Комісії у пленарному складі.
4.4. Скаржник вважає, що при здійсненні своїх повноважень з проведення кваліфікаційного оцінювання відповідності Позивача займаній посаді не вийшла за межі своєї компетенції та дотрималася вимог до діяльності суб?єктів владних повноважень, закріплених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
4.5. ВККС уважає безпідставним урахування судом першої інстанції висновків, зроблених Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.06.2024 у справі № 9901/198/20, зазначивши, що в цій постанові йдеться про «зміну раніше застосованого підходу до вирішення справ щодо оскарження рішень ВККС» в окремо взятому випадку, а не про формування правового висновку про застосування норм глави 1 «Кваліфікаційне оцінювання» розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» та пунктів 20, 21, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній на момент призначення кваліфікаційного оцінювання позивача) в їх системному взаємозв`язку.
4.6. Скаржник наполягає, що суд першої інстанції мав залишити позов ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України (протягом одного місяця з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав), оскільки Позивач з 10.04.2019 (дата ухвалення рішення ВККС) був обізнаний як про прийняте рішення, так і про порядок набрання ним чинності, натомість звернувся до суду з позовом лише 04.10.2019.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
5.1. 05.03.2025 Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити без змін оскаржуване рішення КАС ВС, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.
5.2. На думку Позивача рішення КАС ВС від 15.01.2025 повністю відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2024 у справі № 9901/198/20.
5.3.  ОСОБА_1 зазначає, що апелювання Скаржником до Великої Палати Верховного Суду про необхідність системного аналізу пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII із пунктом 25, який визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, є безпідставним.
5.4. На переконання Позивача, ВККС безпідставно зазначила про набрання чинності Рішенням, яке він оскаржує, після перегляду пленарним складом Комісії, вийшовши при цьому за межі своїх повноважень, наданих їй Конституцією України та Законом № 1402-VIII, що є самостійною і достатньою підставою для скасування рішення Комісії.
5.5.  ОСОБА_1 наголошує, що подав позов у межах місячного строку після одержання повного тексту Рішення, тому суд першої інстанції обґрунтовано поновив це строк.
5.6. Також у відзиві Позивач просить винести окрему ухвалу на адресу ВККС за зневагу до остаточного рішення суду, незастосування обов?язкового правового висновку Верховного Суду, грубе і свавільне проявлення зневаги до остаточного судового рішення, що свідчить про порушення частини п?ятої статті 13 Закону № 1402-VIII, оскільки такі дії призводять до безпідставного витрачання державних ресурсів, що має негативний вплив на строки добору суддів місцевих та апеляційних судів, завершення кваліфікаційного оцінювання і становить загрозу належного функціонування судової системи (через брак кадрів).

6. Рух апеляційної скарги
6.1. Ухвалою від 19.02.2025 Велика Палата Верховного Суду відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ВККС на рішення КАС ВС від 15.01.2025, установила строк для подання учасниками справи відзиві на апеляційну скаргу та витребувала справу з КАС ВС, а ухвалою від 13.03.2025 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
6.2. У зв`язку із відрахуванням ОСОБА_2 (доповідача у справі) зі штату Верховного Суду наказом Голови Верховного Суду від 16.09.2025 № 1928/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку із поданням у відставку» призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, за результатами якого відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2025 справу передано на розгляд судді-доповідачу Губській О. А.

7. Установлені судом обставини
7.1. Указом Президента України від 14.09.2009 № 740/2009 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва строком на п`ять років, а Указом Президента України від 12.03.2012 № 194/2012 переведений у межах п`ятирічного строку на посаду судді Господарського суду міста Києва; Указом Президента України від 28.09.2017 № 296/2017 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Господарського суду міста Києва.
7.2. 01.02.2018 ВККС прийняла рішення № 8/зп-18 про призначення кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 .
7.3. Позивач склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 87,75 бали, за результатами виконання практичного завдання - 93,5 бали. На етапі складення іспиту ОСОБА_1 загалом набрав 181,25 бали.
7.4. Позивач пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
7.5. Рішенням від 26.06.2018 № 152/зп-18 Комісія затвердила результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 19.04.2018, зокрема судді Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 та допустила його до другого кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
7.6. Відповідно до витягу із протоколу від 11.07.2018 № 341 засідання ВККС у складі колегії (початок засідання о 9 год. 20 хв.) затверджено порядок денний: про проведення співбесіди за результатами дослідження досьє судді у межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, призначеного рішенням Комісії від 01.02.2018 № 8/зп-18.
За вказаним протоколом до зали засідання було запрошено суддю ОСОБА_1 , якому члени Комісії поставили запитання з метою уточнення інформації, наявної в матеріалах досьє та отриманої за результатами перевірки; Позивач відповів на поставлені запитання та надав роз?яснення стосовно відомостей, наявних у матеріалах досьє; головуючий оголосив про завершення співбесіди з суддею Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 . 
Протокольним рішенням оголошено перерву у співбесіді із суддею Господарського суду міста Києва ОСОБА_1.
7.7. 09.04.2019 о 18 год. 59 хв. до Комісії надійшов висновок ГРД про невідповідність судді ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 09.04.2019.
7.8. Співбесіда за результатами дослідження досьє під час кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 відбулася 10.04.2019.
Відповідно до протоколу від 10.04.2019 № 144 засідання ВККС у складі колегії засідання проведено за участі судді ОСОБА_1., представник ГРД не з?явився. Факт, що висновок ГРД надійшов до Комісії без дотримання підпункту 4.10.1 пункту 4.10 розділу VI Регламенту ВККС (менше, ніж за 10 робочих днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди з ОСОБА_1 ), був оприлюднений під час співбесіди. Доповідач вніс пропозицію про залишення без розгляду висновку ГРД; за результатами обговорення Комісія ухвалила рішення про прийняття до розгляду цього висновку. 
Після відповіді Позивача на поставлені запитання та надання роз?яснення стосовно відомостей, наявних у матеріалах досьє, співбесіда із суддею була завершена і прийнято рішення; головуючий оголосив про закриття засідання ВККС о 13 год. 50 хв.
7.9. Рішенням Комісія (у складі колегії) визнала суддю Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 таким, що відповідає займаній посаді; в абзаці третьому резолютивної частини вказаного рішення зазначила, що рішення набирає чинності в порядку, визначеному підпунктом 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС. 
7.10. Рішенням від 05.10.2023 № 957/0/15-23 ВРП звільнила ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду міста Києва за власним бажанням.

8. Позиція Великої Палати Верховного Суду
8.1. Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду доходить висновків, які викладає нижче.

Щодо строку звернення до адміністративного суду
8.2.  Перш за все, Велика Палата Верховного Суду не погоджується з доводом ВККС, що суд першої інстанції порушив норми статті 123 КАС, поновивши Позивачу строк звернення до адміністративного суду. За змістом цих норм строк звернення до суду підлягає поновленню, якщо строк пропущений з поважних причин. Доказами у справі підтверджується, що ОСОБА_1 отримав можливість ознайомитись з оскаржуваним рішенням ВККС 09.09.2019, а до суду звернувся 04.10.2019. Довід Позивача, що відсутність можливості ознайомитись з повним текстом рішення ВККС перешкоджало йому оскаржити це рішення до суду, є цілком справедливим, зважаючи на те, що підстави позову, зазначені у позовній заяві, стосуються мотивів, з яких ВККС прийняла до розгляду висновок ГРД.
8.3. За встановлених у цій справі обставин щодо дати ознайомлення Позивача з повним текстом оскаржуваного рішення пропуск строку звернення до суду не може ставитись у провину позивачу навіть з урахуванням доводу ВККС, що із заявою до Комісії про надання копії рішення Позивач вперше звернувся лише 06.06.2019.

Щодо врахування ВККС висновку ГРД
8.4. Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновком суду першої інстанції, що у ВККС не було законних підстав для того, щоб залишити висновок ГРД щодо позивача під час проведення його (позивача) кваліфікаційного оцінювання без реагування.
8.5. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
8.6. Частиною першою статті 83 Закону № 1402-VIII встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
8.7. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність (частина друга цієї статті).
8.8. Для сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання утворюється ГРД, яка здійснює такі повноваження: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає ВККС інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, ВККС висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді (положення частин першої та шостої статті 87 Закону № 1402-VIII).
8.9. Відповідно до положень пункту 16 частини четвертої, пункту 4 частини п`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ, пункту 4.20 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затвердженого рішенням ВККС від 15.11.2016 № 150/зп-16, висновок ГРД включається до суддівського досьє без проведення жодної перевірки, а тому, як складова частина досьє, підлягає дослідженню та оцінці, рівно як інші документи, які є в досьє, під час співбесіди [етап кваліфікаційного оцінювання згідно з частиною першою статті 85 Закону № 1402-VІІІ].
8.10. Закон № 1402-VІІІ не встановлює вимог щодо висновку ГРД, зокрема щодо строку, в який він має надійти до ВККС. Натомість у підпункті 4.10.1 пункту 4.10 Регламенту ВККС зазначено, що інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності надається Комісії ГРД не пізніше, ніж за 10 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді). При цьому норми Регламенту ВККС не визначають, як має діяти Комісія, якщо висновок ГРД надійшов пізніше, а Закон № 1402-VІІІ (інші закони так само) не передбачає інших повноважень ВККС щодо висновку ГРД, ніж розгляд і оцінка наведеної в ньому інформації та фактів.
8.11. Стосовно повноважень ВККС щодо розгляду інформації або висновку ГРД Велика Палата Верховного Суду вже висловилася в постанові від 25.06.2019 у справі № 9901/460/18, виснувавши, що Законом № 1402-VІІІ не передбачено право ВККС приймати рішення про залишення без розгляду інформації або висновку, які були надані ГРД, як і не передбачено право не досліджувати відповідні документи.
8.12. В контексті наведеного слід зазначити, що ВККС, керуючись метою кваліфікаційного оцінювання, повинна визначити, зокрема, чи відповідає поведінка судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених резолюцією Економічної та соціальної ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23, а також у Кодексі суддівської етики, затвердженому рішенням ХІ (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013. У виконанні такого завдання Комісії сприяє ГРД, яка збирає, оцінює та надсилає інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді) з можливим висновком про його невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності.
8.13. Згідно з положеннями підпунктів 4.10.4 та 4.10.5 пункту 4.10 Регламенту Комісія під час розгляду інформації або висновку ГРД надає оцінку лише тим обставинам, які стосуються відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності. Висновок або інформація розглядаються Комісією під час співбесіди на відповідному засіданні в порядку, визначеному Регламентом та Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення.
8.14. Пунктом 19 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03.11.2016 № 143/зп-16, передбачено, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє [систематизації, аналізі, зборі, уточненні даних досьє судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання - пункт 16 цього ж Положення], включаючи надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену інформацію, послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідності судді займаній посаді.
8.15. Правилам цього пункту кореспондує положення підпункту 4.10.1 пункту 4.10 Регламенту ВККС про строк надсилання висновку ГРД, дотримання якого має забезпечити можливість судді, який проходить оцінювання, бути готовим до надання пояснень щодо обставин, викладених у висновку. Якщо висновок ГРД надійшов пізніше встановленого Регламентом строку, ВККС повинна вирішити клопотання судді про надання йому додаткового часу задля спростування викладених у висновку обставин. В іншому разі рішення ВККС за результатами співбесіди про невідповідність судді займаній посаді не зможе вважатися обґрунтованим (тобто ухваленим з урахуванням всіх обставин, які мають значення для його прийняття), що є вимогою закону до рішення суб`єкта владних повноважень.
8.16. Отже, довід ОСОБА_1 , що ВККС, прийнявши висновок ГРД щодо нього, діяла неправомірно, не ґрунтується на правових нормах. Суд першої інстанції правильно застосував наведені вище норми матеріального права, не погодившись з цим доводом позивача як з підставою для задоволення його позову.

Щодо порядку ухвалення рішення ВККС
8.17. Однак, суд першої інстанції припустився помилки в застосуванні норм матеріального права, вважаючи, що позов підлягає задоволенню з іншої підстави: процедура кваліфікаційного оцінювання позивача завершилася рішенням колегії ВККС від 10.04.2019, що виключало перегляд цього рішення Комісією у пленарному складі. Такого висновку суд дійшов на підставі застосування у спірних правовідносинах норм пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, відхиливши довід ВККС, що спірні правовідносини регулюються нормою абзацу другого частини першої статті 89 цього Закону.
8.18. Відповідаючи на питання, чи підлягає застосуванню у спірних правовідносинах норма абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII (а це питання є ключовим у цій справі), Велика Палата Верховного Суду виходить з таких міркувань.
8.19. З 30.09.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, який запровадив ряд нових підходів у формуванні суддівського корпусу. Згідно з положеннями підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності цим Законом відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності цим Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок і вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
8.20. Одночасно з набранням чинності зазначених змін до Конституції України набрав чинності й Закон № 1402-VIII.
8.21. В пояснювальній записці до проєкту цього Закону його прийняття позиційовано як один з ключових етапів судової реформи, що дасть змогу трансформувати систему судоустрою, оновити суддівський корпус відповідно до суспільних очікувань і європейських стандартів, створити ефективну модель функціонування судової влади, яка покликана максимально задовольнити суспільний запит на справедливий суд. З цією метою, зокрема, доопрацьовано та оновлено положення щодо проведення кваліфікаційного оцінювання, яке проводитиметься за критеріями компетентності (професійної, особистої, соціальної тощо), впроваджуються нові механізми стимулювання забезпечення доброчесної поведінки суддів та залучення громадськості до таких процедур. 
8.22. Норми розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» Закону №1402-VIII регламентують кваліфікаційне оцінювання судді (кандидата на посаду судді) задля визначення його відповідності займаній посаді (глава 1), визначають повноваження та порядок діяльності ВККС (глава 3). Зокрема, частиною першою статті 88 № 1402-VIII, яка в структурі глави 1 «Кваліфікаційне оцінювання судді» розділу V є завершальною, встановлено, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Своєю чергою, стаття 98, передбачаючи здійснення ВККС повноважень через пленарні засідання, засідання палат та колегій, встановлює, які питання вирішуються виключно у пленарному засіданні (серед них немає ухвалення рішення про підтвердження (непідтвердження) здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя), тоді як інші процедурні питання віддає регулюванню Регламентом ВККС [зокрема, відповідно до положень пункту 1.3 Регламенту Комісія виконує функції та здійснює повноваження у складі кваліфікаційної палати з питань проведення кваліфікаційного оцінювання].

8.23. Окремо пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - так само) встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом.
Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії ВККС (абзац другий зазначеного пункту).
8.24. Співзвучно з наведеними положеннями пунктом 7.2 Регламенту ВККС передбачено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями Комісії в порядку, визначеному Законом.
8.25. Логіка норми абзацу першого пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII зрозуміла в системному зв`язку з нормами глав 1 та 2 розділу V в контексті питання перевірки відповідності діючих суддів займаній посаді, вирішення якого вимагало певної міри оперативності задля забезпечення відповідного рівня суддівського корпусу, як однієї з цілей, та правової визначеності для діючих суддів щодо подальшого продовження кар`єри, як іншої. Оцінювання колегією (а не пленарним складом) ВККС цьому б, вочевидь, сприяло.
8.26. Що ж до порядку (процедури), в якому має бути проведено таке оцінювання, то він є таким, що визначений Законом № 1401-VIII, на що є пряма вказівка в зазначеній нормі. Інших норм, ніж норми глави 1 розділу V, які б встановлювали порядок оцінювання судді, в Законі № 1402-VIII немає. 
8.27. Особливість процедури оцінювання, про яку йдеться в пункті 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII [на відміну від кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді) на здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, вона: за своєю метою є «одноразовою» (1); застосовується до визначеної категорії суддів (2); передбачає звільнення з посади судді в разі негативного результату її проходження (3)] не може свідчити на користь висновку, що до неї не застосовуються ті норми глави 1 розділу V Закону № 1402-VIII, які не стосуються цих особливостей. В іншому випадку це суперечило б вказівці в зазначеному пункті, що оцінювання здійснюється в порядку, визначеному Законом № 1402-VIII.
8.28. Те, що оцінювання судді на відповідність займаній посаді відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII повинно здійснюватися за тими ж самими критеріями, які суддя повинен підтвердити при проходженні кваліфікаційного оцінювання (стаття 83 глави 1 розділу V), сумнівів не викликає: щодо цього також є пряма вказівка, що оцінювання судді на відповідність займаній посаді здійснюється за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності.
8.29. Отже, Законом № 1402-VIII та Регламентом ВККС визначено, що кваліфікаційне оцінювання на здатність судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді має здійснюватися Комісією у складі кваліфікаційної палати з питань проведення кваліфікаційного оцінювання, а кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді судді - у складі колегії. Як перше, так і друге здійснюються в порядку, визначеному цим Законом, а саме: нормами глави 1 розділу V.
8.30. Законом від 21.12.2016 № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (набрав чинності з 05.01.2017) частину першу статті 88 Закону № 1402-VIII було доповнено абзацом другим, згідно з яким якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.
8.31. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що відсильні положення пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ про здійснення оцінювання у «порядку, визначеному цим Законом» дають достатню нормативну підставу, щоб застосувати до «перехідних» правовідносин, які стосуються оцінювання суддів, які були призначені на посаду до набрання чинності зазначеним Законом, норми, які регламентують процедуру кваліфікаційного оцінювання на предмет здатності здійснювати правосуддя, зокрема й тих, які стосуються участі ГРД та способу «подолання» негативного висновку ГРД.
8.32. Норму пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ в частині складу ВККС, який компетентний ухвалити рішення за наслідками оцінювання «діючого» судді, не можна інтерпретувати безвідносно до інших положень цього Закону, які містяться в його основному тексті та регулюють ті ж самі за змістом відносини - установлення відповідності критеріям компетентності, професійної етики і доброчесності.
8.33. Та обставина, що оцінювання, передбачене пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ, зачіпає суддів, призначених / обраних до набрання чинності Законом № 1401-VIII («діючих» суддів), не наділяє цю процедуру [оцінювання] настільки іншими якісними властивостями (характеристиками), щоб нівелювати юридичні аспекти появи (під час оцінювання) висновку ГРД.
8.34. Норма абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIIІ у цьому контексті вимагає, щоб рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді ВККС ухвалила у пленарному складі; аналогічним чином (зважаючи на наведені вище мотиви) ВККС зобов`язана діяти й під час оцінювання судді з підстави, встановленої пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ. Закон [№ 1402-VIIІ] не наділяє ВККС свободою розсуду (дискрецією) щодо способу подолання негативного висновку ГРД, встановивши, що ВККС не інакше як у пленарному складі може (компетентна) ухвали рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя, а у випадку з «діючим» суддею, оцінювання якого проводиться за тими самими «параметрами», - про підтвердження відповідності займаній посаді, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її [ВККС] членами.
8.35. Інакше застосування норм абзацу другого частини першої статті 88 та пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ базувалося б на диференційованому (нерівному) підході в процедурі визначення відповідності критерію професійної етики та доброчесності, який є обов`язковим для зайняття посади судді, в залежності від учасника процедури, що не відповідало б меті цієї процедури.
8.36. Відтак процедура оцінювання судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, у разі коли ГРД надала висновок, що суддя не відповідає критеріям професійної етики та/або доброчесності, закінчується не висновком колегії ВККС про відповідність судді займаній посаді у відповідному судді, а передбачає ухвалення рішення ВККС у пленарному складі з подоланням негативного висновку ГРД.
8.37. Наведені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 15 січня 2026 року у справі № 990/62/24, які є застосованими до спірних правовідносин.
8.38. Отже, висновуючи, що норма абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду визнає, що рішення ВККС від 10.04.2019 № 69/ко-19 в оскаржуваній ОСОБА_1. частині відповідає цій нормі. Підстав для визнання зазначеного рішення в оскаржуваній частині неправомірним немає.
8.39. Одночасно із наведеним щодо порушеного права позивача у спірних правовідносинах варто зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
8.40. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) поняття «приватне життя» не виключає відносини професійного або ділового характеру, оскільки саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з навколишнім світом (див. mutatis mutandis рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Німіц проти Німеччини» (Niemietz v. Germany, заява № 13710/88, § 29).
8.41. На думку ЄСПЛ, приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, зокрема стосунків професійного або ділового характеру (див. mutatis mutandis рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (С. v. Belgium), заява № 21794/93, § 25). А обмеження, накладені на доступ до професії, визнані цим судом такими, що впливають на приватне життя (див. mutatis mutandis рішення від 27 липня 2004 року у справі «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (Sidabras and Dziautas v. Lithuania), заяви № 55480/00 та № 59330/00, § 47).
8.42. У рішенні від 12 січня 2023 року у справі «Овчаренко та Колос проти України» (заяви № 27276/15 і № 33692/15) ЄСПЛ повторив, що трудові спори per se не виключаються зі сфери «приватного життя» у розумінні статті 8 Конвенції. Існують певні типові аспекти приватного життя, на які можуть вплинути такі спори внаслідок звільнення, пониження, відмови у доступі до професії або застосування інших подібних несприятливих заходів. До цих аспектів входить (і) «внутрішнє коло» заявника, (іі) можливість заявника встановлювати та розвивати відносини з іншими людьми та (ііі) соціальна і професійна репутація заявника. У таких спорах існують два напрямки, за якими, як правило, виникають питання, пов`язані з приватним життям: або через підстави вжиття оскаржуваного заходу (у такому випадку Суд застосовує підхід, заснований на підставах), або, у деяких справах, через наслідки для приватного життя (у такому випадку Суд застосовує підхід, заснований на наслідках) (див. рішення від 25 вересня 2018 року у справі «Денісов проти України» [ВП] (Denisov v. Ukraine) [GC], заява № 76639/11, пункт 115,). Під час застосування підходу, заснованого на наслідках, Суд визнає застосовність статті 8 Конвенції лише за умови, якщо ці наслідки є дуже серйозними та значною мірою впливають на приватне життя заявника (там само, пункт 116).
8.43. Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
8.44. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (пункт 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).
8.45. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
8.46. Водночас за правилами частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
8.47. Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
8.48. З матеріалів справи вбачається, що ВРП рішенням від 05.10.2023 № 957/0/15-23 ОСОБА_1 звільнила з посади судді Господарського суду міста Києва за власним бажанням.
8.49. У вимірі обставин цієї справи, Велика Палата Верховного Суду нагадує свій висновок викладений у постанові від 19.10.2023 у справі № 9901/43/21, відповідно до якого, право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не поставлено у пряму залежність як від продовження дії оскаржуваного акта, так і від перебування особи на публічній службі станом на час звернення особи з позовом про захист права, яке вона вважає порушеним, та ухвалення судового рішення у справі.
8.50. Позивач оскаржуючи рішення ВККС від 10.04.2019 № 69/ко-19 в частині, звернувся до суду у жовтні 2019 року, тобто, в період його перебування на публічній службі та в період дії вказаного акта, який був прийнятий стосовно нього [ОСОБА_1 ].
8.51. Таким чином, встановлені обставини справи дають підстави для висновку, що рішення ВККС від 10.04.2019 № 69/ко-19 в оскаржуваній частині, є актом індивідуальної дії, який безпосередньо зачіпає права та інтереси позивача з приводу проходження ним публічної служби. Прийняття відповідачем оскаржуваного акта було наслідком здійснення функцій суб`єкта владних повноважень у сфері публічно-правової діяльності, яке оскаржує позивач як особа, щодо якої було спрямоване прийняття цього акта, на предмет його незаконності у відповідній його частині.
8.52. Інші доводи позивача не впливають на викладені висновки щодо спору у цій постанові та їх не спростовують. 

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
9.1. Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
9.2. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (абзац перший частини другої цієї статті).

Керуючись статтями 266, 308, 315, 317, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України задовольнити.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2025 у справі № 9901/529/19 в частині визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.04.2019 № 69/ко-19 в частині абзацу третього резолютивної частини щодо визначення порядку набрання ним чинності скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В іншій частині, якою відмовлено у задоволенні решти позовних вимог, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2025 у справі № 9901/529/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і не оскаржується.

Головуючий суддя | | С. О. Погрібний
Суддя-доповідач | | О. А. Губська
Судді: | О. О. Банасько | К. М. Пільков
| О. В. Білоконь | Н. С. Стефанів
| О. Л. Булейко | Т. Г. Стрелець
| А. А. Ємець | О. В. Ступак
| С. І. Кравченко | М. Ю. Тітов
| О. В. Кривенда | В. Ю. Уркевич
| М. В. Мазур |
Постанову оформив суддя Пільков К. М. у порядку частини третьої статті 321 КАС України.