Справа №452/2579/26
Провадження №3/452/1140/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року м.Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Кущ Т.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Надиби Старосамбірського району Львівської області, громадянки України, українки, що має середню освіту, вдови, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), - 

В С Т А Н О В И В :

29 червня 2026 року повторно після доопрацювання до суду від Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області надійшов для розгляду протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП відносно ОСОБА_1 ..

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , будучи єдиним опікуном неповнолітньої дитини – онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухилилась від виконання передбачених ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьківських обов`язків, внаслідок чого 23 березня 2026 року о 21 год. 00 хв. її онук ОСОБА_2 разом з групою дітей умисно кидав камінням по будинку та даху житлового будинку АДРЕСА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, однак не досяг віку, з якого настає адміністративна відповідальність.

Розгляд справи було призначено на 13 липня 2026 року о 14 год. 00 хв..

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 13 липня 2026 року, ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду складеного відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення була повідомлена належним чином, а саме, шляхом направлення SMS-повідомлення на номер телефону, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, яке вона отримала 06 липня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення адресату, про причини своєї неявки не повідомила, будь-яких клопотань до суду не надала. 

Враховуюче наведене, а також відсутність клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити постанову без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що відповідає положенням статті 268 КУпАП.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, дійшов до таких висновків. 

За протоколом про адміністративне правопорушення та матеріалами справи ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненому правопорушенні фактично визнала, вказавши про це письмово, про наявність будь-яких заперечень щодо інкримінованого їй адміністративного правопорушення як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і окремо не зазначила. 

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, на підтвердження вини ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол серії ВАД №991930 від 06 травня 2026 року.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

З об`єктивної сторони даного правопорушення під невиконанням обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей слід розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота, зокрема, про виховання і навчання малолітніх та/або неповнолітніх дітей. Ухилення батьків і осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності, тощо.

Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання малолітніх та/або неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані

піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють, відносно дітей, котрі стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за відповідні порушення батьків або осіб, які їх замінюють, мають притягувати до відповідальності за ст.184 КУпАП.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

З суб`єктивної сторони зазначене правопорушення характеризується лише прямим умислом, тобто особа повинна усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачати його суспільно небезпечні наслідки і бажати їх настання.

Статтею251 КУпАП визначено поняття доказів. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Впротоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , зазначено, що остання 23 березня 2026 року близько 21 год. 00 хв. ухилилась від виконання своїх опікунських обов`язків щодо свого неповнолітнього онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме всупереч стст.257,265 СК України не сприяла засвоєнню загальновизначених норм моралі, дотримання правил поведінки, внаслідок чого ОСОБА_2 разом із группою неповнолітніх осіб, вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, однак не досяг віку, з якого настає відповідальність.

Слід зауважити, що посадова особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи. У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість накладення стягнення.

У вищенаведеному протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №991930 від 06 травня 2026 року зазначено, що ОСОБА_1 є бабусею неповнолітнього ОСОБА_2 та є його єдиним опікуном.

Також, з рапорту інспектора ВРПП Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Луцак В.М. вбачається, що нею у ході перевірки встановлено, що батьки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалий час перебувають за межами України, на момент вчинення правопорушення дитина проживала разом із бабусею ОСОБА_1 , яка фактично здійснювала догляд за неповнолітнім та є його єдиним опікуном. 

Разом з тим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі письмові докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно є бабою неповнолітнього ОСОБА_2 та має довіреність на представництво батьків чи одного із батьків неповнолітнього. 

Відтак, посадовою особою, котра склала протокол про адміністративне правопорушення, не надані суду відповідні докази, що підтверджують родинний зв`язок таких осіб та/або обов`язок ОСОБА_1 виконувати функції опікуна чи піклувальника.

Крім того, суд враховує, що рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення (позиція ВС КАС у справі №524/5741/16-а, постанова від 20 травня 2020 року).

Також, суд зауважує, що диспозиція ч.3 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність батьків чи осіб, що їх замінюють, в разі вчинення неповнолітнім віком від 14 до 16 років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про народження ОСОБА_2 , останній народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто має повних 14 років, отже, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №991930 від 06 травня 2026 року відображено суть адміністративного правопорушення, яке не відповідає визначеній поліцейським кваліфікації за ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки з описової частини вчиненого вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.3 ст.184 КУпАП.

Між тим, згідно із положеннями ст.279, 280 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно конкретної особи, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд не зобов`язаний та не має права в будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати самостійно, а також відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення та сам особисто звинувачувати особу у вчиненні неправомірних дій, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст.129 Конституції України. Крім того, суд не має права виходити за межі викладених в протоколі обставин та притягнути особу до адміністративної відповідальності, навівши інші обставини правопорушення, які не були викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та не підтверджуються відповідними доказами. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Компетенція суду полягає в тому, щоб перевірити обґрунтованість складеного протоколу про адміністративне правопорушення шляхом дослідження доказів та надання їм оцінки. 

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати/збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про

адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відтак, суд при розгляді справи не має права збирати докази, а тільки оцінює ті докази, які були надані у судовому засіданні чи надійшли разом з протоколом про адміністративне правопорушення.

При цьому, висновки суду про фактичні обставини вчиненого правопорушення не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, - у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 

Приймаючи до уваги, що в силу вимог ст.251 КУпАП обов`язок доказування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, покладено на особу, яка уповноважена складати такий протокол, зважаючи на відсутність даних, які б підтверджували факт ухилення ОСОБА_1 від виконання нею батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та, з огляду на вищевикладене, в її діях відсутні ознаки зазначеного адміністративного правопорушення, відтак провадження в справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись стст.184,247,283, 284 КУпАП, суддя, –

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.184 КУпАП відносно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції – Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя:         Т.М. Кущ