ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м. Чернівці Справа № 600/1867/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся через свого представника до суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Микицей В.Д. про закінчення виконавчого провадження № 71853213 від 26.03.2024;
зобов`язати Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відновити виконавче провадження № 71853213.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що не погоджується з постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 71853213, оскільки рішення Чернівецького окружного адміністративного суду по справі № 600/1996/21-а залишилось не виконаним, у зв`язку із чим вважає, що наявні підстави для задоволення позову.
За вказаною позовною заявою, ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених ст. 287 КАС України.
Цією ж ухвалою суду залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства України (далі – відповідач) подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень відповідач вказував, що ним було вжито відповідні заходи для виконання рішення суду, двічі накладено на боржника штраф за невиконання рішення суду. Вчинивши усі передбачені законом дії для виконання судового рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець направив до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення з вимогою внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за фактом вчинення посадовими особами боржника кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. 
Листом від 01.03.2024 Коломийський РВ ГУНП в Івано-Франківській області повідомив про початок проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо невиконання службовими особами військової частини НОМЕР_1 рішення суду про здійснення виплат позивачу.
Вказане, на думку відповідача, свідчить про те, наведене, відповідач вважає, що державним виконавцем виконано усі передбачені Законом дії для виконання вказаного вище судового рішення та 26.03.2024 винесено законну постанову про закінчення вказаного вище виконавчого провадження.
Військова частина НОМЕР_1 (далі - третя особа) подала до суду пояснення, в яких вказала, що військова частина НОМЕР_1 як розпорядник коштів третього рівня отримує бюджетні асигнування на утримання від забезпечувального фінансового органу – ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке є розпорядником коштів другого рівня.
Після надходження від ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідного фінансування на відкриті в органах державної казначейської служби рахунки військової частини НОМЕР_1 , військовою частиною НОМЕР_1 проводиться виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, у тому числі, на виконання рішення суду. 
За інформацією фінансово-економічної служби, листом військової частини НОМЕР_3 від 04.07.2023 № 501/4590 надано ІНФОРМАЦІЯ_1 Перелік рішень судів, які набрали законної сили та підлягають виконанню за фондом грошового забезпечення, зокрема, під № 144 ОСОБА_1 у справі № 600/1996/21-а індексації в сумі 52780,89 грн.
Військовій частині НОМЕР_1 кошти на виплату вказаної суми індексації вищестоящим розпорядником бюджетних коштів не виділені.
Згідно Розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 “Інші поточні видатки” за напрямом грошового забезпечення А4267 на травень 2026 року подано начальнику забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну підпрограму) розрахунок потреби для виплати ОСОБА_1 згідно дозволу ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_4 від 04.07.2023 індексації в розмірі 52781 грн., потреба за КЕКВ 2800 “Інші поточні видатки” за напрямом грошового забезпечення (з ПДФО та ЄСВ) в розмірі 62282 грн. (пункт 13 Розрахунку). 
Враховуючи наведене, третя особа зазначала, що рішення суду буде виконано військовою частиною НОМЕР_1 шляхом перерахування на картковий рахунок позивачу суми індексації відразу після надходження від ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідних асигнувань на зазначені цілі.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
З комп`ютерної системи «Діловодство спеціалізованого суду» видно, що рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 600/1996/21-а адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 26 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 26 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі №600/1996/21-а, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 – скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з грудня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
Прийняти в цій частині постанову. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 26 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
В іншій частині рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.08.2021 залишити без змін.
17.05.2023 Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 600/1996/21-а про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 26 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
За заявою позивача, 20.05.2023 головним державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 71853213 з примусового виконання виконавчого листа № 600/1996/21-а, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 17.05.2023, про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 26 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року (а.с. 35).
20.06.2023 відповідач надіслав на адресу військової частини НОМЕР_1 вимогу державного виконавця про виконання рішення суду (а.с. 37 на звороті).
Згідно акта державного виконавця від 18.07.2023 встановлено, що рішення суду боржником не виконано (а.с. 38)
18.07.2023 державним виконавцем винесено постанову ВП № 71853213 про накладення на боржника штрафу в сумі 5100 гривень (а.с. 38 на звороті).
Згідно акта державного виконавця від 14.08.2023 повторно встановлено, що рішення суду боржником не виконано (а. с. 39 на звороті).
14.08.2023 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в сумі 10200 гривень (а.с. 40).
14.08.2023 державним виконавцем складено та надіслано до Коломийського РВ ГУНП в Івано-Франківській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення з вимогою внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за фактом вчинення посадовими особами боржника кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України (а.с. 39).
Листом від 01.03.2024 Коломийський РВ ГУНП в Івано-Франківській області повідомив про початок проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо невиконання службовими особами військової частини НОМЕР_1 рішення суду про здійснення виплат позивачу (а.с. 27).
26.03.2024 відповідачем складено акт про те, що рішення суду невиконане та порушено кримінальне провадження відносно посадових осіб боржника (а.с. 42).
26.03.2024 головним державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства, на підставі ч. 3 ст. 63, п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 71853213 (а.с. 43).
Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
За змістом п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами 2 – 4 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, ч. 2, 3 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом, а ст. 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом ст. 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно із ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII).
Отже, Законом № 1404-VIII передбачено обов`язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі заходи примусового виконання рішень державний виконавець зобов`язаний здійснювати у спосіб та в порядку, які встановлені не лише Законом № 1404-VIII, а й відповідним виконавчим документом.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Крім того, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
На виконання приписів частин 1-3 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанови головного державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.03.2024 про закінчення виконавчого провадження ВП № 71853213 з примусового виконання виконавчого листа № 600/1996/21-а, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 17.05.2023.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебував виконавчий лист Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.05.2023 № 600/1996/21-а про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 26 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
З огляду на зміст зобов`язальної частини виконавчого документу суд зазначає, що належним виконанням судового рішення є не лише здійснення нарахування компенсації вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби, а і виплата позивачу нарахованої компенсації.
Стверджуючи про правомірність закінчення виконавчого провадження, відповідач зазначає про вчинення ним усіх дій, передбачених приписами Закону № 1404-VIII. 
Надаючи правову оцінку оскаржуваного рішення, суд враховує, що відповідачем двічі накладено на боржника штраф за невиконання рішення суду та направлено до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення з вимогою внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за фактом вчинення посадовими особами боржника кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
З даного приводу суд зазначає, що з аналізу правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, випливає, що закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. Водночас, у справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 26 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
При цьому, суд наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
У постанові від 26.10.2023 по справі № 420/1511/23, у подібних правовідносинах, Верховний Суд дійшов висновку, що накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Отже, саме по собі вчинені державним виконавцем виконавчих дій (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) не є належними і достатніми заходами виконання судового рішення, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 420/1511/23, від 13.12.2022 у справі № 340/5200/21, від 08.12.2022 у справі № 457/359/21, від 27.03.2019 у справі № 750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі № 378/1033/17, від 04.09.2019 у справі № 286/1810/17, від 07.10.2020 у справі № 461/6978/19, від 25.11.2020 у справі № 554/10283/18, від 13.12.2021 у справі № 520/6495/2020.
У спірних правовідносинах відповідачем не доведено, що судове рішення виконано у повному обсязі, а відтак, за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду залишилося не лише невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Суд наголошує, що відповідно до вимог Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки виконання рішення у повному обсязі, разом з цим, доказів здійснення перевірки відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII матеріали справи не містять.
Ураховуючи вищенаведене, суд підсумовує, що боржник (військова частина НОМЕР_1 ) не виконав судове рішення у справі № 600/1996/21-а у спосіб, визначений виконавчим документом, тому у відповідача були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження ВП № 71853213 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).
Відповідач під час розгляду справи по суті, не довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваної постанови.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача відновити виконавче провадження № 71853213, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 41 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання (ч. 2 ст. 41 Закону № 1404-VIII).
Оскільки за наслідками розгляду справи по суті судом визнано протиправною та скасовано оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження, в силу вимог ч. 1 ст. 41 Закону № 1404-VIII виконавче провадження ВП № 71853213 підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно, з дати відновлення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі заходи примусового виконання рішень державний виконавець зобов`язаний здійснювати у спосіб та в порядку, які встановлені не лише Законом № 1404-VIII, а й відповідним виконавчим документом.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача відновити виконавче провадження, оскільки в силу вимог Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає відновленню, з подальшим вжиттям державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судом не проводиться розподіл судових витрат. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 77, 139, 243 – 246, 287 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження ВП № 71853213 від 26.03.2024.
3. В іншій частині позовних вимог відмовити. 

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У відповідності до ст. 287, 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ); 
відповідач - Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ 38367905);
третя особа - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя   В.К. Левицький