ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/999/26

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (м. Київ) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)
про стягнення штрафних санкцій 

Представники:
від позивача: Дроботенко Ю.О.;
від відповідача: Бобиль В.В.

СУТЬ СПОРУ:
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" про стягнення штрафних санкцій в загальному розмірі 915543,00грн, з яких: 240030,00грн штрафу, 675513,00грн пені. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2026 позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без руху на підставі статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.
20.03.2026 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої надано позовну заяву та якісні копії додатків до неї, належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів, та усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.04.2026.
02.04.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що фактично блоки №4565 і №4566 ремонтувались відповідачем в рамках договору №ЦРЕКМ/В-21033 від 22.06.2021 без порушення терміну виконання робіт. Крім того, позивач не додає до позову письмове повідомлення відповідача про готовність прийняти комплект підбивочних блоків, як того передбачено п.5.2 договору 1. Разом з тим, згідно з п.1.1 договору 1 ремонтні роботи надаються протягом 2020 року, а відповідно до п.14.1 договору 1 термін його дії до 31.12.2020. При таким умовах, викликає здивування твердження позивача про те, що блоки №4565 і №4566 передавались в ремонт саме по договору 1, тому що акт передачі датовано 30.12.2020 (останній день дії договору 1) і відповідно ремонтні роботи не могли проводитись протягом 2020 року в рамках недіючого вже договору.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2026 відкладено підготовче засідання на 21.05.2026.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 11.06.2026.
08.06.2026 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника позивача в іншому судовому засіданні.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 відкладено підготовче засідання на 23.06.2026.
У судове засідання 23.06.2026 відповідач не забезпечив явку свого представника, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Позивач не надав відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.07.2026.
За результатами судового засідання 27.07.2026 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 13.08.2026.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що ним були створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У судовому засіданні 13.08.2026 проголошене скорочене рішення суду.
Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
29.09.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - замовник, позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" (далі - виконавець, відповідач) укладено договір надання послуг №ЦРЕКМ/В-20116 (далі - договір).
Згідно з пунктом 1.1 договору виконавець зобов`язується надати протягом 2020 року послуги з капітального ремонту підбивочних блоків колійних машин Unimat 08-475/4S, Duomatic 09-32 CSM, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.
Відповідно до пункту 1.3 договору обсяги послуг, що надаються зазначені у Переліку (додаток №3 до договору) та можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що якість наданих послуг повинна відповідати вимогам заводу-виробника, умовам інструкцій з експлуатації, СТП 04-05:2016 "Спеціальний рухомий склад. Планово-запобіжний ремонт. Порядок організації виконання робіт", затвердженого наказом Укрзалізниці від 22.07.2016 року № 456, керівництву від 31.12.2009 р. 04832737-015-2009КР з капітального ремонту підбивочних блоків колійної машини Unimat 08-475/4S, керівництву від 11.11.2009 р. 04832737-010-2009КР з капітального ремонту підбивочних блоків колійної машини Duomatic 09-32 CSM.
Вартість послуг з ремонту за Договором 1 комплекту (2 блоки) підбивочних блоків колійної машини Unimat 08-475/4S, згідно Калькуляції (Додаток 1 до Договору), складає 2857500,00грн з ПДВ (Два мільйони вісімсот п`ятдесят сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20% – 571500,00грн (П`ятсот сімдесят одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок), загальна сума 3429000,00грн з ПДВ (Три мільйони чотириста двадцять дев`ять тисяч гривень 00 копійок).
Вартість послуг з ремонту за Договором 1 комплекту (2 блоки) підбивочних блоків колійної машини Duomatic 09-32 CSM, згідно Калькуляції (Додаток 2 до Договору), складає 2857500,00грн з ПДВ (Два мільйони вісімсот п`ятдесят сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20% – 571500,00грн (П`ятсот сімдесят одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок), загальна сума 3429000,00 грн з ПДВ (Три мільйони чотириста двадцять дев`ять тисяч гривень 00 копійок).
Ціна договору становить: 25717500,00грн без ПДВ (Двадцять п`ять мільйонів сімсот сімнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20% – 5143500,00грн (П`ять мільйонів сто сорок три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), загальна сума 30861000,00грн з ПДВ (Тридцять мільйонів вісімсот шістдесят одна тисяча гривень 00 копійок) (пункт 3.1 договору).
Приписами пункту 4.1 договору встановлено, що оплата за надані послуги здійснюється замовником по факту надання послуг протягом 45 (сорока п`яти) банківських днів по кожному комплекту підбивочних блоків окремо з дня підписання актів здачі-приймання наданих послуг, але не раніше реєстрації виконавцем податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, шляхом перерахування замовником на розрахунковий рахунок виконавця. Якщо виконавець не зареєстрував, несвоєчасно зареєстрував або зареєстрував з помилками податкову/і накладну/і, незалежно від причин такої не реєстрації, несвоєчасної реєстрації чи реєстрації податкової/их накладної/их з помилками, строк оплати за отримані замовником послуги/товари починає свій перебіг з дня реєстрації виконавцем податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их. В такому випадку, замовник має право притримати оплату/и виконавцю до дати фактичної реєстрації податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их.
Згідно з пунктом 5.2 договору замовник передає кожний комплект підбивочних блоків протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання від виконавця письмового повідомлення про готовність прийняти комплект підбивочних блоків для проведення послуг.
Пункт 5.3 договору визначає, що виконавець виконує послуги протягом 60 шістдесяти календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі по кожному комплекту підбивочних блоків окремо.
Приймання послуг здійснюється протягом 5 календарних днів з дня письмового повідомлення виконавцем замовника про готовність до приймання надання послуг (пункт 7.1 договору).
У пункті 9.1 договору сторони встановили, що за порушення термінів надання послуг виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаних в строк послуг за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від суми невиконаних в строк послуг.
Пунктом 14.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020 року, а в частині розрахунків до повного виконання своїх зобов`язань сторонами.
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір надання послуг №ЦРЕКМ/В-20116 від 26.09.2020 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
Між сторонами укладено додатки №№1-2 до договору (калькуляція на надання послуг), №5 (перелік підбивальних блоків колійних машин), №3 (перелік підбивочних блоків колійних машин), №4 (перелік послуг під час проведення капітального ремонту підбивальних блоків колійних машин) (а.с. 54-57 том 1).
27.10.2020 позивач направив відповідачу рознарядку 36/4801 (а.с. 58 том 1).
Позивач зазначає, що відповідач фактично прийняв підбивочні блоки UD17.1300 A Li №4565, UD 17.1300 A Re №4566 для здійснення капітального ремонту згідно з актом №4565/1 від 30.12.2020 (а.с. 59 том 1).
Після проведення капітального ремонту підбивочних блоків UD 17.1300 A Li №4565 та UD 17.1300 A Re №4566 колійної машини Duomatic 09-32 CSM №3305, складено акт приймання-передачі підбивочних блоків з капітального ремонту за №4565/7 від 16.07.2021 та передано представнику замовника в якому містить посилання на договір №ЦРЕКМ/В-21033 від 22.06.2021 (а.с. 60 том 1).
З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено претензію за №ЦРЕКМ-6/511н від 11.09.2025, однак, на момент звернення до суду з позовною заявою, вимоги не задоволені та заборгованість відповідачем не погашена (а.с. 61, 62 том 1).
У відповіді на претензію №250 від 15.10.2025 відповідач зазначив, що він дійсно уклав з позивачем договір №ЦРЕКМ/В-20116 від 29.09.2020 на ремонт підбивочних блоків колійних машин Unimat 08-475/4S, Duomatic 09-32 CSM в кількості 9 одиниць. Прийняття в ремонт та видача з капітального ремонту підбивочних блоків здійснюється на підставі відповідних Актів підписаних обома сторонами, де зазначено назву машини та номер підбивочного блоку. На капітальний ремонт у 2020 році відповідачу було передано підбивочні блоки, що підтверджується актами на здавання в капітальний ремонт підбивочних блоків, що містяться в матеріалах справи (а.с. 90-108 том 1).
Позивач зазначає, що відповідачем не своєчасно виконано послуги у зв`язку з чим, у нього виникло право на стягнення штрафних санкцій.
Зазначене і є причиною виникнення спору.
Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій за порушення умов договору в частині якості наданих послуг. 
Предметом доказування у цій справі є обставини щодо початку строку надання послуг, виконання/невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань з надання послуг, наявність/відсутність порушення строку надання послуг.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (статті 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.
Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.
Пунктом 5.3 договору визначено, що виконавець виконує послуги протягом 60 шістдесяти календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі по кожному комплекту підбивочних блоків окремо.
З приводу правової позиції позивача, наданих ним доказів, а також за результатами їх оцінки судом, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Господарський суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з яким здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатнього обсягу доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Відповідно до пункту 9.1 договору за порушення термінів надання послуг виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаних в строк послуг за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від суми невиконаних в строк послуг.
Судом встановлено, що в обґрунтування наявності таких порушень позивач посилається, зокрема, на акт №4565/7 від 16.07.2021 (а.с. 60 том 1).
Водночас зі змісту зазначеного акту вбачається, що він містить посилання на договір №ЦРЕКМ/В-21033 від 22.06.2021, тобто складений не на виконання договору №ЦРЕКМ/В-20116 від 29.09.2020, за яким позивач заявляє штрафні санкції.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що прийняття в ремонт та видача з капітального ремонту підбивочних блоків на виконання договору №ЦРЕКМ/В-20116 від 29.09.2020 здійснено на підставі відповідних актів підписаних обома сторонами: 
- акт на здавання №4599/01 від 30.09.2020;
- акт здачі-приймання робіт по капітальному ремонту №Кр/1 від 16.10.2020;
- акт на здавання №54937/1 від 07.10.2020;
- акт здачі-приймання робіт по капітальному ремонту №Кр/2 від 22.10.2020;
- акт на здавання №01/55651 від 08.10.2020;
- акт здачі-приймання робіт по капітальному ремонту №Кр/3 від 26.10.2020;
- акт на здавання №5097/01 від 16.10.2020;
- акт здачі-приймання робіт по капітальному ремонту №Кр/8 від 17.12.2020;
- акт на здавання №5125/01 від 22.10.2020;
- акт здачі-приймання робіт по капітальному ремонту №Кр/5 від 27.10.2020;
- акт на здавання №5128/01 від 23.10.2020;
- акт здачі-приймання робіт по капітальному ремонту №Кр/6 від 04.12.2020;
- акт на здавання №25849/1 від 28.10.2020;
- акт здачі-приймання робіт по капітальному ремонту №Кр/7 від 10.12.2020;
- акт на здавання №55375/01 від 27.11.2020;
- акт здачі-приймання робіт по капітальному ремонту №Кр/8 від 17.12.2020;
- акт на здавання №5081/01 від 12.12.2020;
- акт здачі-приймання робіт по капітальному ремонту №Кр/9 від 18.12.2020;
Відтак, з урахуванням встановлених судом обставин, матеріалами справи не підтверджено наявності порушень строків виконання послуг, які могли б бути підставою для стягнення штрафних санкцій з відповідача за договором надання послуг №ЦРЕКМ/В-20116 від 29.09.2020.
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.
Судом були досліджені всі документи, які є у справі, та надана правова оцінка обставинам справи. Решта доводів та заперечень не спростовують наведених вище висновків.
Стосовно інших доводів суд зазначає наступне.
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77– 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, –
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр з ремонту та експлуатації колійних машин" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Трансмаш" про стягнення штрафних санкцій в загальному розмірі 915543,00грн, з яких: 240030,00грн штрафу, 675513,00грн пені.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 24.08.2026.

Суддя В.О. Татарчук