КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/431/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Київ
Справа № 758/10125/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Ларіонової Н. М.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У серпні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 610875462 від 15 травня 2021 року в розмірі 21 774,33 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 610875462 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 610875462 від 15 травня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 147 від 17 серпня 2021 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 610875462 від 15 травня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року. 
У подальшому, 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 01/04082023. Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року до договору факторингу № 01/04082023 від 04 серпня 2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21 774,33 грн, з яких 6 999,45 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 774,88 грн - сума заборгованості за відсотками. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. 
Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви 29.08.2023 року, за кредитним договором № 610875462 від 15 травня 2021 року, становить - 21 774,88 грн, яка складається з наступного: 2500 грн - заборгованість по кредиту; 14 774,88 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. У свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. Незважаючи на це, відповідачка не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «Юніт Капітал» звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. 
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Юніт Капітал» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі - в сумі 21 774,33 грн, з яких 6999,45 грн - сума заборгованості за кредитом, 14 774,88 грн - сума заборгованості за відсотками.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не урахував наданих позивачем договорів факторингу та реєстрів прав вимоги, якими доведено факт переходу права вимоги за спірним кредитним договором до ТОВ «Юніт Капітал».
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 774,33 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів факту відступлення права вимоги за спірним кредитним договором, доказів правильного нарахування заборгованості та доказів дотримання учасниками переуступки права вимоги діючого законодавства під час укладення договорів факторингу та здійснення зазначених фінансових операцій, - у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал», за відсутності в матеріалах справи правомірного набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 610875462 від 15 травня 2021 року.
Колегія суддів не погоджується із цими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 610875462 на суму 7000 грн зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківських рахунок позичальника.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за яким до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги.
04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 01/04082023, за яким до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 . 
Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Юніт Капітал» зазначило, що ОСОБА_1 зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконала. Товариство просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 774,33 грн.
Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Так, матеріалами справи підтверджується, що 15 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 610875462, який позичальник підписала електронним підписом.
Відповідно до платіжних інструкцій від 11 червня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картку № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 7 000 грн
Відтак, первісний кредитор свої зобов`язання за договором № 610875462 виконав у повному обсязі.
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Судом встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01.
У п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року зазначено, що право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Враховуючи положення договору факторингу, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , оскільки підписання реєстру права вимоги № 147 відбулося 17 серпня 2021 року, тобто після укладення договору кредитної лінії № 610875462 від 15 травня 2021 року.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 610875462 від 15 травня 2021 року, що підтверджується реєстром прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року.
04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №01/04082023.
Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року до договору факторингу № 01/04082023 від 04 серпня 2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 21 774,33 грн, з яких 6999,45 грн сума за основною сумою боргу, 14 774,88 грн - сума заборгованості за відсотками.
Копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором є помилковим, оскільки ТОВ «Юніт Капітал» у передбаченому законом порядку відповідно до послідовно укладених договорів факторингу, на виконання яких підписувалися реєстри передачі прав вимог до боржників, набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором укладеним із первісним кредитором.
Протилежний висновок суду першої інстанції є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 15 листопада 2023 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, апеляційний суд приймає до уваги виписку з особового рахунку за кредитним договором № 610875462, відповідно до якої станом на 11.08.2023 року позивач вказує про наявність заборгованості за тілом кредиту - 6999 грн. 45 коп., прострочені відсотки - 14 774 грн. 88 коп. 
Відповідно до п.1.7, 1.8 договору кредитної лінії № 610875462 від 15.05.2021 року кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Сторони погодили, що встановлений п. 1.7 договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах, описаних у цьому пункті, не обмежена.
Як вбачається з копій платіжних доручень від 15.05.2021 року, від 11.06.2021 року, довідки щодо дії позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» , відповідач ОСОБА_1 отримала кредит двома траншами : 15.05.2021 року - 2500 грн., 11.06.2021 року - 4500 грн.
Виходячи із умов договору, строк користування кредитними коштами становив 30 днів та тривав до 14 червня 2021 року. 
Згідно з довідкою реєстру прав вимоги № 147 від 17.08.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 становила : 6999 грн. 45 коп. - за тілом кредиту, та 5920 грн. 43 коп. - за процентами за користування кредитом, загальна сума заборгованості складала 12 919 грн. 88 коп. 
Разом з тим, заявляючи до стягнення проценти на суму 14 774 грн. 88 коп., позивач не надав до суду доказів тих обставин, що відповідачем були неодноразово продовжено строк надання кредитної лінії, враховуючи, кредит було надано на 30 днів, а умовою продовження строку кредитної лінії є повна сплата процентів за користування кредитом за попередній період. 
На підставі частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України (про договір позики), якщо інше не встановлено параграфом 2 (про кредитний договір) і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 р. у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 р. (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 р. (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 р. у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 р. у справі № 910/4518/16 було уточнено правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови Суду від 18 січня 2022 р. у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, вказавши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»).

З огляду на викладене, враховуючи, що станом на дату відступлення права вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон плюс» 17 серпня 2021 року розмір нарахованих процентів становив суму в розмірі 5920 грн. 43 коп., а позивачем не надано доказів, що після 17 серпня 2021 року строк кредитування було продовжено сторонами, відповідно до умов п.1.8 договору кредитної лінії, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за процентами.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 12 919 грн. 88 коп. 

Крім того, ТОВ «Юніт Капітал» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Судом встановлено, що 01 грудня 2022 року між адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір надання правничої допомоги.
Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 08 серпня 2023 року, підписаним адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» та ТОВ «Юніт Капітал», послуг надано на загальну суму 5000 грн., з яких надання усної консультації - 1000 грн., складання позовної заяви - 4000 грн. 
Згідно платіжної інструкції від 09 серпня 2023 року № 570ї ТОВ «Юніт Капітал» сплатило на рахунок Адвокатського об`єднання «Альма Теміс» 5000 грн.
Оцінивши надані стороною позивача докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами розмір витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.
Разом з тим, враховуючи принцип пропорційності відшкодування судових витрат, закріплений у ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно сумі задоволених позовних вимог: 5000 грн. х 59,3% = 2965 грн. 
За подання позовної заяви до суду першої інстанції ТОВ «Юніт Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 2147,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 24 серпня 2023 року № 1317; за подання апеляційної скарги ТОВ «Юніт Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 3220,81 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 05 грудня 2023 року № 1683. Таким чином, загальна сума сплаченого судового збору складає 5368 грн. 01 коп. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог : 5368,01 грн. х 59,3%= 3183 грн. 23 коп. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (місто Київ, вулиця Рогнідинська, 4А, офіс 10; код ЄДРПОУ: 43541163) заборгованість за кредитним договором від 15 травня 2021 року № 610875462 в розмірі 12 919 ( дванадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 88 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3183 грн. 23 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2965 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г. М.

Рейнарт І. М.