УХВАЛА

17 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 260/5521/25
адміністративне провадження № К/990/30257/26 
Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу Попова Павла Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2026 року
у справі № 260/5521/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, в якому просив:
- визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, оформлену листом від 23.05.2025 року №1066/01-32/1608/42-25, у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання з адреси: АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_1 );
- зобов`язати Виконавчий комітет Мукачівської міської ради вчинити дії з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання з адреси: АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в строки, передбачені законодавством України.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною відмову Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, оформлену листом від 23 травня 2025 року № 1066/01-32/1608/42-25, у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання з адреси: АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_1 ).
Зобов`язано Виконавчий комітет Мукачівської міської ради вчинити дії з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із задекларованого / зареєстрованого місця проживання з адреси: АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_1 ).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2026 року апеляційні скарги Виконавчого комітету Мукачівської міської ради та ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року в справі №260/5521/25 скасовано.
Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради.
Не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
З матеріалів касаційної скарги встановлено, що вони оформлені без дотримання вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Перевіривши касаційну скаргу позивача, Судом встановлено, що її зміст не відповідає вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки ним не обґрунтовано підстави, на якій подана касаційна скарга, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Так перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
В обґрунтування скаржник зазначає, що апеляційний суд неправильно застосував статті 2, 4, 19, 293 та 305 КАС України, не врахував правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо критеріїв розмежування адміністративної і цивільної юрисдикції, визначення предмета публічно-правового спору, застосування статей 293 та 305 КАС України щодо права особи, яка не брала участі у справі, на апеляційне оскарження, а також вимог до повного, всебічного дослідження доказів, належної оцінки доводів сторін і мотивування судового рішення. Зокрема, відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №814/2514/17, від 29.05.2019 у справі №826/9341/17, від 03.07.2019 у справі №826/5500/16, а також у постановах Верховного Суду від 30.04.2025 у справі №560/9167/23, від 25.02.2025 у справі №160/7225/24, від 21.05.2025 у справі №140/6769/24, від 09.12.2025 у справі №280/12206/24 та інших.
Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.
Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.
При встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на застосовність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Отже, посилаючись на п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом, на його думку, були зроблені висновки. 
З огляду на викладене, Суд вважає недоведеним посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Також у касаційній скарзі скаржник вказує пункт 3 частину 4 статті 328 КАС України та зазначає, що скаржнику невідомо про наявність сформованого висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 3 частини першої статті 305 КАС України у подібних процесуальних правовідносинах, коли питання про наявність у особи, яка не брала участі у справі, права на апеляційне оскарження вирішується судом лише після розгляду апеляційної скарги по суті. 
Проте, Суд не приймає посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження з огляду на те, що з даного питання вже сформовано висновки Верховного Суду.
Окрім того, в касаційній скарзі позивач посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що є істотні порушення норм процесуального права, визначені частинами другою та третьою статті 353 КАС України, які полягали у: неправильному застосуванні статті 305 КАС України під час вирішення питання щодо наявності права на апеляційне оскарження; неповному з`ясуванні обставин справи; неповному дослідженні доказів та ненаданні оцінки істотним доводам сторін; порушенні принципів рівності сторін, змагальності, безсторонності суду та права на справедливий судовий розгляд.
Однак скаржник не зазначає конкретний пункт частин другої та/або третьої статті 353 КАС України, що є обов`язковим. Разом з цим, з касаційної скарги неможливо встановити, які саме порушення норм процесуального права відбулися, з огляду на підставі визначені частинами другою, третьою статті 353 КАС України. У зв`язку з зазначеним, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС як на підставу касаційного оскарження.
Згідно з вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а за змістом частини першої статті 341 КАС України, за винятком частини третьої цієї статті КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Таким чином межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, зазначеними скаржником, та викладеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Попова Павла Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2026 року у справі № 260/5521/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська