ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 703/1124/26 |
Провадження № 22-ц/821/1550/26 |
Категорія: скарга на ухвалу |

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.
суддів  Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря  Руденко А.О.

учасники справи:
скаржник:  ОСОБА_1 ,
представник скаржника : адвокат Вітюкова Олена Феліксівна,
орган, дії якого оскаржуються : відділ державної виконавчої служби у місті Сміла Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Вітюкової Олени Феліксівни на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року(постановлену під головуванням судді Левчук О.О. в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Відділу державної виконавчої служби у м. Сміла Черкаського району Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та скасування постанов у виконавчому провадженні № 12109503, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

27 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Вітюкова О.Ф. звернулася до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання - Відділу державної виконавчої служби у м. Сміла Черкаського району Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 
В обгрунтування скарги зазначила, що в межах виконавчого провадження №12109503, (сплата аліментів по якому завершилася у листопаді 2025 року), мали місце протиправні дії, які виразилися у повторюваному непропорційному одночасному застосуванні заходів примусового виконання та одночасному винесенні постанов обмежувального характеру щодо ОСОБА_1 , а саме постанови: від 28.01.2026 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; від 28.01.2026 про виправлення помилки у процесуальному документі (щодо постанови/нарахування штрафу); від 28.01.2026 про виправлення помилки у процесуальному документі (щодо постанови/нарахування виконавчого збору); від 13.02.2026 року про арешт коштів боржника; від 13.02.2026 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; від 13.02.2026 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; від 13.02.2026 року про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання; від 13.02.2026 року про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю (та пристроями для відстрілу патронів несмертельної дії); від 13.02.2026 року про розшук майна боржника та оголошення в розшук транспортного засобу TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; від 16.02.2026 року про арешт майна боржника; повідомлення від 13.02.2026 року про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників.
Вказує, що ОСОБА_1 є діючим кадровим військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , у зв`язку з чим реалізує свої права у ВП № 12109503 через свого представника - адвоката. 
На обґрунтування клопотання про поновлення строку вказує, що відповідно до відпускного квитка військової частини НОМЕР_2 № 255А від 02.02.2026 року ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці з 04.02.2026 по 20.02.2026 включно. 
Копії постанов та інших документів скаржник (боржник) фактично отримував по декілька разів 17.02.2026, 20.02.2026 та 23.02.2026.
Постанову про арешт коштів боржника у ВП №12109503 було винесено 13.02.2026 і того ж дня фактично рахунки скаржника були заблоковані саме 13.02.2026. 
Оскільки це відбулося у п`ятницю наприкінці робочого дня, ОСОБА_1 був позбавлений можливості негайно звернутися до виконавчої служби. Наступний робочий день - понеділок - виявився неприйомним днем. У зв`язку з цим особисто потрапити на прийом до ВДВС у м. Смілі скаржник зміг лише 17.02.2026 року і цього ж дня подав відповідні заяви і скарги (додаються до матеріалів справи). 
Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження йому вперше стало відомо про наявність низки постанов, зокрема: постанови про арешт коштів боржника від 13.02.2026, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.01.2026.
При цьому, копії інших постанов 17.02.2026 йому вручені не були . 
20.02.2026 батькові скаржника за іншою адресою, було вручено: постанову від 13.02.2026 про арешт коштів боржника; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю (та пристроями для відстрілу патронів несмертельної дії); про розшук майна боржника та оголошення в розшук транспортного засобу TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників, постанова від 16.02.2026 про розшук майна боржника.
Вказує, що скаржнику фактично стало відомо про зміст, обсяг та реальний масштаб втручання у його майнові права, а також про перелік постанов, що підлягають оскарженню лише 23.02.2026 з відповіді ДВС на адвокатський запит. 
Отже, постанови від 28.01.2026 про виправлення помилки у процесуальних документах щодо штрафу та виконавчого збору стали відомі скаржнику та його представнику лише після отримання 23.02.2026 відповіді ВДВС на адвокатський запит від 17.02.2026 № 17 адв, оскільки раніше ці акти не були належним чином надані скаржнику/представнику та не були доступні через АСВП (ідентифікатор доступу/електронний кабінет сторони виконавчого провадження не сформовано), тому перебіг десятиденного строку на звернення до суду відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України підлягає обчисленню з 23.02.2026 – дати отримання інформації, що дозволяє встановити повний обсяг порушення прав.
Порушення прав скаржника має триваючий характер, оскільки на підставі оскаржуваних постанов здійснюється фактичне звернення стягнення на доходи та списання коштів, тобто втручання у майнові права є поточним і продовжується, а отже момент, коли скаржник дізнався про фактичне застосування заходів примусового виконання та реальний обсяг такого втручання, має істотне значення для оцінки дотримання строків звернення.
На підставі наведеного скаржник просив суд:
- поновити строк на подання скарги на підставі ч.3 ст.449 ЦПК України;
- визнати протиправними та скасувати постанови, винесені головним державним виконавцем ВДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у межах виконавчого провадження, а саме: від 28.01.2026 «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника»; від 28.01.2026 «Про виправлення помилки у процесуальному документі» (щодо постанови/нарахування штрафу); від 28.01.2026 «Про виправлення помилки у процесуальному документі» (щодо постанови/нарахування виконавчого збору); від 13.02.2026 про арешт коштів боржника; від 13.02.2026 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; від 13.02.2026 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; від 13.02.2026 про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання; від 13.02.2026 про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю (та пристроями для відстрілу патронів несмертельної дії); від 13.02.2026 про розшук майна боржника та оголошення в розшук транспортного засобу TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; від 16.02.2026 про арешт майна боржника; повідомлення від 13.02.2026 про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників;
- зобов`язати ВДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України утриматися від вчинення аналогічних протиправних дій у подальшому, зокрема від прийняття нових актів індивідуальної дії з тим самим змістом та правовими наслідками за відсутності передбачених законом підстав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій Відділу державної виконавчої служби у м. Сміла Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України протиправними та скасування постанов у виконавчому провадженні № 12109503 - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими, а наведені скаржником обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду скарги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Вітюкова О.Ф. подала апеляційну скаргу, в якій вважаючи ухвалу необгрунтованою, постановленою із неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та істотним порушенням норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року та прийняти нове судове рішення , яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції фактично звів мотивувальну частину ухвали до загального твердження про те, що скаржником не надано доказів порушення вимог закону державним виконавцем, однак такий висновок суду не відповідає матеріалам справи, змісту скарги та доказам, які були надані стороною скаржника.
При цьому, суд не надав належної оцінки тому, що спір виник не в ситуації ухилення боржника від виконання рішення суду , а в умовах, коли аліменти та відповідні платежі фактично утримувалися бухгалтерією військової частини з грошового забезпечення скаржника в примусовому порядку. Боржник ніколи не приховував доходи, не уникав виконання рішення, не перешкоджав виконавчому провадженню, а навпаки перебував у системі автоматичного утримання коштів через військову частину.
Суд першої інстанції формально перелічив постанови ДВС від 16.03.2023, 04.05.2023 та 28.01.2026, однак не провів логіку зміни розміру заборгованості 174 547,54 грн, 188 257,57 грн, 87 946,84 грн, 81 556,77 грн, а також не встановив, яким саме належним розрахунком підтверджено кожну із цих сум.
Суд фактично проігнорував ключовий довід скаржника про те, що державний виконавець штучно змінив послідовність та зміст виконавчих дій, залишивши поза належною увагою постанову від 31.12.2025, на підставі якої вже було здійснено фактичне утримання коштів, а згодом ця постанова була відкликана самим органом ДВС.
Сам факт відкликання попередньої постанови підтверджує помилковість або дефект у розрахунках, проте, суд не перевірив, чи містять аналогічні помилки наступні постанови від 28.01.2026 та 13.02.2026.
Суд не надав належної оцінки тому, що скаржником подавалися довідки військової частини та бухгалтерські документи, які підтверджують фактичне погашення заборгованості, регулярне утримання коштів та поступове зменшення залишку; заборгованість зі сплати аліментів була погашена в 2024 році, а подальші стягнення стосувалися вже штрафних санкцій, виконавчого збору або похідних сум, правильність яких є спірною та не підтверджена прозорим розрахунком. 
Окремо суд не оцінив доводи про відсутність у боржника доступу до АСВП.
Висновок суду про те, що сторона провадження зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду заяви, є неспівмірним до реальних обставин справи.
Суд також не перевірив пропорційність одночасного застосування кількох найбільш обтяжливих заходів.
Вважає, що суд першої інстанції фактично не здійснив повного аналізу розвитку спірних правовідносин, не перевірив походження розрахунку, не дослідив реальний рух коштів та не надав оцінки новим доказам, які безпосередньо стосувалися законності виконавчих дій.
На момент винесення оскаржуваної постанови від 31.12.2025 заборгованість була відсутня. Водночас, 31.12.2025 у межах виконавчого провадження державним виконавцем було винесено низку постанов.
Сукупний розмір штрафу та виконавчого збору фактично співвідноситься із визначеною базою стягнення та свідчив про здійснення розрахунку саме від суми 113 273,60 грн.
Після звернення скаржника до суду, державний виконавець визнав наявність помилок у власних розрахунках і 28.01.2026 були винесені постанови про виправлення помилок у процесуальних документах щодо штрафу та виконавчого збору, а також сформовано нову постанову про звернення стягнення, у якій сума розрахунку зазначена 87 946,84 грн замість 113 373,60 грн.
Особливого значення для правильності вирішення спірних питань набували докази, отримані вже під час розгляду, однак фактично залишені судом поза належною увагою.
Посилається на те, що стороною скаржника було виявлено суттєві суперечності та дефекти відомостей, що містилися в АСВП, а саме постанови, які стосуються іншої особи ОСОБА_2 .
Також під час розгляду справи мали місце істотні процесуальні порушення з боку органів ДВС, відзив сформований 09.04.2026 та фактично отриманий скаржником через автоматичну розсилку 13.04.2026, тобто із пропуском строку, встановленого судом, без будь-якого клопотання про його поновлення.
Щодо незаконного встановлення тимчасового обмеження у праві користування зброєю посилається на те, що скаржник є діючим військовослужбовцем, встановлення такого обмеження створює реальні ризики перешкоджання виконанню службового обов`язку.
Щодонезаконного встановлення тимчасового обмеження у праві полювання посилається на те, що саме по собі таке обмеження не пов`язане безпосередньо з виконанням судового рішення про стягнення аліментів і не сприяє досягненню мети виконавчого провадження за відсутності заборгованості.
Щодо незаконного встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами посилається на те, що керування транспортним засобом є не побутовим, а елементом службової мобільності офіцера ЗСУ і вважає таке обмеження незаконним, непропорційним та таким, що створює перешкоджання виконанню військового обов`язку, що виходить за межі розумної дискреції державної виконавчої служби.
Щодо незаконного встановлення арешту зарплатних рахунків та блокування 100% грошового забезпечення посилається на те, що таке обмеження порушує принцип пропорційності заходів примусового виконання та створює ситуацію повного позбавлення скаржника засобів існування.
Щодо незаконності постанови про розшук майна боржника посилається на те, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, як прийнята без наявності передбачених підстав та з порушенням принципів розумності, пропорційності і добросовісності.
Щодо незаконності постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України посилається на те, що дана постанова носить суто формальний характер і не спрямована на досягнення мети виконавчого провадження.
Щодо незаконного внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників посилається на те, що станом на 2026 рік у ОСОБА_1 відсутній будь-який невиконаний обов`язок , а отже відсутні правові підстави для перебування скаржника в Єдиному реєстрі боржників.
Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою окреме процесуальне клопотання про зупинення виконання оскаржуваних постанов державного виконавця, чим фактично позбавив процедуру судового контролю її практичного змісту та ефективності.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 10 червня 2026 року, відділ ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління МЮУ, вважаючи апеляційну скаргу необгрунтованою та безпідставною, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 30 червня 2026 року, представник ОСОБА_3 – адвокат Спіцина Ю.А., вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою, постановленою з повним з`ясуванням фактичних обставин справи, правильним застосуванням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги , а ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року залишити без змін.

21 липня 2026 року до Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 – адвоката Вітюкової О.Ф. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких остання просила :
визнати поважними та такими, що об`єктивно не залежали від скаржника, причини не подання до суду першої інстанції та разом з апеляційною скаргою письмових доказів, які сформовані та отримані лише після ухвалення оскаржуваної ухвали та відкриття апеляційного провадження, а саме: відповідь з ВЧ НОМЕР_2 від 08.07.2026 № 1046/229-8; довідку ВЧ НОМЕР_2 про здійснення відрахувань у сумі 87 946,84 грн; відповідь ВДВС від 29.06.2026; платіжну інструкцію №12282 від 25.06.2026; платіжну інструкцію щодо перерахування 2 622,10 грн; платіжну інструкцію №12106 від 26.06.2026; постанову про закінчення виконавчого провадження №12109503 від 26.06.2026 та адвокатський запит від 17.07.2026; 
надати зазначеним доказам належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що містяться у матеріалах справи та врахувати їх під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали;
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю, ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18.02.2009 у цивільній справі № 2-382/2009 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів вимоги - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.01.2009 року і до повноліття дитини.
Рішення суду набрало законної сили 01.03.2009.
25.03.2009 головним державним виконавцем ВДВС у місті Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Олійник В.П. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № АСВП 12109503.
Даний виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документа відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
З 24.02.2023 вказане виконавче провадження перебуває на виконанні у головного державного виконавця Дубовенко Р.О.
14.11.2017 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено її до бухгалтерії Смілянської НВК «Загальноосвітня школа І ступеня- гімназія імені В.Т. Сенатора», якою зобов`язано утримані з доходів боржника кошти перераховувати напряму стягувачу.
Згідно повторних відповідей баз даних системи персоніфікованого обліку Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України боржник не перебував на обліку як пенсіонер та не отримував пенсію.
ОСОБА_1 призначений та направлений "для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .
16.03.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до бухгалтерії військової частини НОМЕР_2 , якою зобов`язано утримувати 30% доходів до погашення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 174547,54 грн.
04.05.2023 до Відділу надійшла заява ОСОБА_6 , якою остання повідомила про отримання від боржника аліментів в сумі 50 000,00 грн.
04.05.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до бухгалтерії військової частини НОМЕР_3 , якою зобов`язано утримувати 50% доходів до погашення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 188257,57 грн.
28.01.2026 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до бухгалтерії військової частини НОМЕР_2 , якою зобов`язано утримувати 20% доходів до погашення заборгованості по виконавчому провадженню в сумі 87 946,84 грн.
13.02.2026 державним виконавцем внесено відомості про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.
13.02.2026 накладено арешт на кошти боржника, що можуть міститись в усіх банківських установах.
02.02.2026, 13.02.2026 та 16.02.2026 до банківських установ направлено вимоги, якими зобов`язано повідомити реквізити розрахункових рахунків боржника для примусового списання коштів.
13.02.2026 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.
17.02.2026 до Відділу з`явився ОСОБА_1 , ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав фотокопії матеріалів виконавчого провадження.

Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваної постанови, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону, відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Згідно ч. 7 ст. 9 Закону, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).
Із матеріалів справи вбачається, що у ВДВС у місті Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.
З 24.02.2023 вказане виконавче провадження перебуває на виконанні у головного державного виконавця Дубовенко Р.О.
14.11.2017 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено її до бухгалтерій Смілянської НВК «Загальноосвітня школа І ступеня- гімназія імені В.Т. Сенатора», якою зобов`язано утримані з доходів боржника кошти перераховувати напряму стягувачу.
Згідно повторних відповідей баз даних системи персоніфікованого обліку Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України боржник не перебував на обліку як пенсіонер та не отримував пенсію.
ОСОБА_1 призначений та направлений для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .
16.03.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до бухгалтерії військової частини НОМЕР_2 , якою зобов`язано утримувати 30% доходів до погашення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 174547,54 грн.
04.05.2023 до Відділу надійшла заява ОСОБА_6 , якою остання повідомила про отримання від боржника аліментів в сумі 50 000,00 грн.
04.05.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до бухгалтерії військової частини НОМЕР_3 , якою зобов`язано утримувати 50% доходів до погашення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 188257,57 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням скаржником зобов`язання зі сплати аліментів утворилася заборгованість, тому державним виконавцем в рамках виконавчого провадження відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» вчинено дії щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів шляхом винесення постанов обмежувального характеру, зокрема, 28.01.2026 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до бухгалтерії військової частини НОМЕР_2 , якою зобов`язано утримувати 20% доходів до погашення заборгованості по виконавчому провадженню в сумі 87 946,84 грн.
13.02.2026 державним виконавцем внесено відомості про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.
13.02.2026 накладено арешт на кошти боржника, що можуть міститись в усіх банківських установах.
02.02.2026, 13.02.2026 та 16.02.2026 до банківських установ направлено вимоги, якими зобов`язано повідомити реквізити розрахункових рахунків боржника для примусового списання коштів.
13.02.2026 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.
Із наведеного слідує, що державним виконавцем здійснювалися всі передбачені законом заходи, спрямовані на повне, своєчасне та ефективне виконання судового рішення.
На переконання колегії суддів, оспорювані постанови державним виконавцем прийняті відповідно до Закону та в межах повноважень державного виконавця, тому відсутні правові підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що скаржником не надано доказів порушення державним виконавцем вимог закону або неправомірності його дій на час їх вчинення.
Є необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд не надав належної оцінки тому, що спір виник не в ситуації ухилення боржника від виконання рішення суду, а в умовах, коли аліменти та відповідні платежі фактично утримувалися бухгалтерією військової частини з грошового забезпечення скаржника в примусовому порядку, при тому, що боржник не приховував доходи, не уникав виконання рішення, не перешкоджав виконавчому провадженню, а навпаки перебував у системі автоматичного утримання коштів через військову частину, оскільки факт утримання коштів бухгалтерією з грошового забезпечення військовослужбовця не звільняє особу від юридичної відповідальності. Саме на боржника (а не на установу, де він працює) покладається безумовний обов`язок щодо належного виконання рішення суду про стягнення аліментів. 
Безпідставними є доводи скаржника про ігнорування судом його ключового доводу про те, що державний виконавець штучно змінив послідовність та зміст виконавчих дій, залишивши поза належною увагою постанову від 31.12.2025, на підставі якої вже було здійснено фактичне утримання коштів, а згодом ця постанова була відкликана самим органом ДВС, оскільки той факт, що орган ДВС згодом сам скасував (відкликав) постанову від 31.12.2025, є усуненням процесуальної помилки, що автоматично не робить усі попередні утримання незаконними. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не надав належної оцінки тому, що скаржником подавалися довідки військової часини та бухгалтерські документи, які підтверджують фактичне погашення заборгованості, регулярне утримання коштів, поступове зменшення залишку і погашення заборгованості зі сплати аліментів в 2024 році, в той час коли подальші стягнення стосувалися вже штрафних санкцій, виконавчого збору або похідних сум, правильність яких є спірною та не підтверджена прозорим розрахунком, є необгрунтованими, оскільки боржником не оскаржувалась заборгованість зі сплати аліментів в судовому порядку, що свідчить про її визнання.
Крім того, із долучених матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем неодноразово виносилися постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з 2017 по 2026 року, проте, вказані постанови боржником не оскаржувалися, що також може свідчити про наявність заборгованості та правомірність дій державного виконавця під час примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.
Доводи апеляційної скарги, що окремо суд не оцінив доводи про відсутність у боржника доступу до АСВП, є безпідставними, оскільки виконавче провадження про стягнення аліментів було відкрито ще в 2009 році. 
Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5 визначає порядок реєстрації документів, автоматичного розподілу справ та ведення єдиного реєстру, проте скаржник, який є боржником у даному виконавчому провадженні, з 2009 року не цікавився виконанням рішення і не звертався до державного виконавця про надання йому ідентифікатора доступу до виконавчого провадження.
Колегія суддів звертає увагу, що в березні 2023 року ОСОБА_1 подавав особисто заяву до органів виконання, в якій просив долучити до матеріалів виконавчого провадження довідку про доходи та провести повний розрахунок заборгованості про аліменти, проте, в ній не міститься посилання на отримання ідентифікатора доступу, яке б було залишене без виконання.
Також із копії матеріалів виконавчого провадження вбачається наявність і інших заяв ОСОБА_1 , проте жодна із них не містить прохання про отримання ідентифікатора доступу до виконавчого провадження.
Посилання скаржника на те, що особливого значення для правильності вирішення спору набували докази, отримані вже під час розгляду, однак фактично залишені судом поза належною увагою та оцінкою, є необгрунтованими, оскільки предметом даної скарги є бездіяльність державного виконавця, яка полягала у винесенні ряду постанов обмежувального характеру, тому суд першої інстанції відповідно до вимог ст.13 ЦПК України розглядав справу саме в межах доводів поданої скарги.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині визнання незаконними постанов державного виконавця обмежувального характеру, колегія суддів виходить із наступного.
Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (частина перша статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).
Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.
У разі неналежного виконання рішення суду про стягнення аліментів та наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі ( п. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
За змістом п. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
Зважаючи, що за скаржником рахувалась заборгованість, яка перевищувала сукупний дохід відповідних платежів за 4 місяці, державний виконавець правомірно виніс постанови обмежувального характеру та постанови про накладення штрафу.
Щодо розміру штрафів, на які посилається скаржник, то колегія суддів зазначає, що державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу у розмірі більшому, ніж становить розмір заборгованості, проте самостійно виніс постанову про виправлення описки, що не заборонено нормами чинного законодавством України. 
Колегія суддів окремо зауважує, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, скаржником було повністю погашено заборгованість зі сплати аліментів, тому державним виконавцем було винесено постанову про закриття виконавчого провадження № 12109503 та винесено ряд постанов від 26.06.2026 про скасування постанов обмежувального характеру, що додатково підтверджує правомірність дій державного виконавця при прийнятті ряду постанов обмежувального характеру в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.
Інші доводи, наведені стороною скаржника в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Щодо клопотання про приєднання та дослідження доказів під час розгляду апеляційної скарги.
21 липня 2026 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 – адвоката Вітюкової О.Ф. надійшли додаткові пояснення у справі, які містили клопотання про долучення доказів, в якому адвокат просила визнати поважними та таким, що об`єктивно не залежали від скаржника, причини неподання до суду першої інстанції та разом з апеляційною скаргою письмових доказів, які сформовані та отримані лише після ухвалення оскаржуваної ухвали та відкриття апеляційного провадження, а саме: відповідь з ВЧ НОМЕР_2 від 08.07.2026 № 1046/229-8; довідку ВЧ НОМЕР_2 про здійснення відрахувань у сумі 87 946,84 грн; відповідь ВДВС від 29.06.2026; платіжну інструкцію №12282 від 25.06.2026; платіжну інструкцію щодо перерахування 2 622,10 грн; платіжну інструкцію №12106 від 26.06.2026; постанову про закінчення виконавчого провадження №12109503 від 26.06.2026 та адвокатський запит від 17.07.2026 та надати зазначеним доказам належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що містяться у матеріалах справи та врахувати їх під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.
Проте, вказані докази не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вони не існували на момент прийняття оскаржуваної ухвали та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 10 вересня 2025 року у cправі № 906/127/24. 
Верховний Суд зазначив, що саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (постанова Верховного Суду від 27.08.2023 у справі №552/7368/21).
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів із порушенням встановленого процесуальним законом порядку - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №910/11152/19, від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19, від 03.09.2024 у справі №903/753/22.
За наведених підстав, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання сторони скаржника щодо приєднання, дослідження та врахування таких доказів у справі при її апеляційному перегляді.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 270, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вітюкової Олени Феліксівни – залишити без задоволення.
Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Відділу державної виконавчої служби у м. Сміла Черкаського району Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та скасування постанов у виконавчому провадженні № 12109503 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча     О.В. Карпенко

Судді   Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 23 липня 2026 року/