ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року
м. Київ

справа № 754/10472/25
провадження № 51-781 км 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора  ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року стосовно 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, який народився та
проживає у АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Деснянський районний суд м. Києва вироком від 16 липня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року, засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК звільнив від його відбування з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
За обставин, детально викладених у судових рішеннях, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці незаконно придбав без мети збуту у невстановленої досудовим розслідуванням особи наркотичний засіб - метадон (фенадон) масою 2,795 г, що є великим розміром, який незаконно переніс до місця свого проживання до квартири АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав без мети збуту до часу його виявлення та вилучення працівниками поліції в ході проведення обшуку 09 квітня 2025 року.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_7 , просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Прокурор покликається на те, що:
- суд першої інстанції:
- застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК, залишив поза увагою обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочинів;
- не врахував того, що обвинувачений, маючи не зняту та непогашену судимість, після неодноразового засудження та відбування покарання, звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК, на шлях виправлення не став, продовжив свою злочинну діяльність у сфері обігу наркотичних засобів; 
- не надав оцінки суспільній небезпечності вчиненого ОСОБА_7 злочину;
- суд апеляційної інстанції:
- залишив поза належною увагою доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування судом першої інстанції ст. 75 КК до ОСОБА_7 ;
- обмежився перерахуванням обставин, на які посилався суд першої інстанції, та не навів в ухвалі переконливих відповідей на доводи прокурора;
- постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Захисник і засуджений заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора та просили залишити без зміни судові рішення.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у судових рішеннях, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК у касаційному порядку не оспорюються. 
Доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про безпідставне застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК, що, на його думку, призвело до м`якості призначеного покарання та ненадання апеляційним судом належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора.
Колегія суддів не погоджується з цими твердженнями прокурора з огляду на таке. 
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК. 
Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).
Однак, покликаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість, прокурор у касаційній скарзі не зазначає про необґрунтованість призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. 
Натомість прокурор указує на безпідставне застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК.
Приписами ст. 75 КК визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною 3 статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Як убачається із судових рішень, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, урахували: 
- характер, ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого ним злочину;
- обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття;
- обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів;
- дані про особу обвинуваченого: ОСОБА_7 раніше судимий, працює, позитивно характеризується за місцем проживання, має 2 групу інвалідності (довічно), перебуває під наглядом лікаря-нарколога.
Під час апеляційного перегляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції не залишив без належної уваги доводи апеляційної скарги прокурора про помилковість висновку щодо можливості застосування до обвинуваченого ст. 75 КК й врахування даних про його особу не в повній мірі та, зваживши на встановлені обставини, позитивну процесуальну поведінку обвинуваченого, не знайшов підстав для їх задоволення, навівши в судовому рішенні відповідне обґрунтування.
На думку колегії суддів, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги прокурора з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів та, використовуючи свої дискреційні повноваження, погодився з висновками місцевого суду.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала загалом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
У касаційній скарзі прокурор не навів як переконливого обґрунтування своїх тверджень про неможливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання та м`якість призначеного покарання, так і мотивованих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали суду апеляційної інстанції.
Водночас під час касаційного провадження було додатково встановлено, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, пройшов курс лікування від наркоманії, належним чином виконує покладені на нього вироком обов`язки.
Відтак достатніх підстав для задоволення касаційної скарги прокурора Суд не вбачає. 
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3