П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/36018/25

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційні скарги ОСОБА_1 , 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2026 у справі № 420/36018/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправними дії 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області, які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 до 30.06.2025 в неповному обсязі, а саме: 3 порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; 
- зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 30.06.2025 в загальній сумі 175 284,56 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- визнати протиправною бездіяльність 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу у 3 Державній пожежно-рятувальній частини, яка перебуває на фінансовому забезпечені 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області та на цей час виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При цьому, за період з 01 березня 2018 року по 30 червня 2025 року йому не була нарахована та виплачена “фіксована” сума індексації грошового забезпечення щомісяця, всупереч приписам пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Листом від 12.08.2025 р. відповідач надав копію довідок про грошове забезпечення, з яких вбачається, що в період з 01 березня 2018 року по 30 червня 2025 року “фіксована” сума індексації грошового забезпечення позивача не нараховувалась та не виплачувалась. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, та такою, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України право позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, позивач звернувся до суду.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що право позивача на індексацію грошового забезпечення не порушувалась. Звернув увагу на те, що пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” від 3 листопада 2022 року № 2710-IX було зупинено на 2023 рік дію Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 № 1282- ХІІ. Статтею 39 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року. Аналогічні спеціальні правила закладені й на 2025 рік.

Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 04.06.2026 у справі № 420/36018/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково.
Визнав протиправними дії 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області щодо ненарахування та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 до 31.12.2022 в розмірі 2006,49 грн.
Зобов`язав 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з урахуванням вимог абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, в розмірі 2006,49 грн щомісячно, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
В іншій частині позовних вимог відмовив.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен був нараховувати та виплачувати позивачу з 01.03.2018 по 31.12.2022 індексацію-різницю у розмірі 2006,49 грн в місяць до підвищення йому окладу за його посадою.
Щодо позовних вимог за період з 2023 р. по 2025 р. суд зазначив, що дію Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” на 2023 рік було офіційно зупинено пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, а законами про Державний бюджет на 2024 та 2025 роки встановлено особливі правила обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком (починаючи з 1 січня 2024 року та січня 2025 року відповідно).
За наведеного суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги щодо виплати індексації-різниці та втрати частини доходів за період з 01.01.2023 по 30.06.2025 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Також, суд першої інстанції зазначив, що оскільки сума індексації ще не була нарахована відповідачем, а право на її отримання встановлюється цим судовим рішенням, факт затримки виплати нарахованого доходу на момент розгляду справи відсутній, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині компенсації втрати частини доходів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції помилково не врахував, що із січня 2024 року роботодавці знову зобов`язані індексувати заробітну плату своїм працівникам з урахуванням рівня інфляції відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" в порядку та спосіб визначений Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Також, не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, представник 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції помилково встановив розмір грошового забезпечення позивача у лютому та березні 2018 року;
- суд першої інстанції не врахував, що позивачем пропущено тримісячний строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, встановлений ст. 233 КЗпП України.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у 3 Державній пожежно-рятувальній частини, яка перебуває на фінансовому забезпечені 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області.
Наказом ГУ ДСНС у Херсонській області (по особовому складу) від 30.06.2025 № 267-НК/66 припинено контракт ОСОБА_1 та звільнено зі служби цивільного захисту за п. 176 пп. 3 (за станом здоров`я), виключено з кадрів та усіх видів забезпечення з 30.06.2025.
Представник позивача звернулася до 1 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС в Херсонській області із запитами від 21.05.2025 та від 23.07.2025 щодо проведення розрахунку індексації грошового забезпечення позивача.
У відповідь листом від 11.08.2025 № 66-21-1з-001-987/66-21-1з-003 1 Державний пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС в Херсонській області повідомив, що відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2023 № 1078, базовим місяцем для індексації заробітної плати прийнято вважати місяць, в якому було здійснено підвищення тарифних ставок (окладів) працівників. Тобто, для того щоб змінився базовий місяць, потрібно щоб відбулось підвищення посадових окладів. Виходячи з вищевикладеного базовим місяцем для нарахування індексації ОСОБА_1 визначено березень 2018 року, на підставі чого проводилось нарахування та виплата індексації. Постановою КМУ від 30.05.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, відповідно до чого ОСОБА_1 було підвищено посадовий оклад і визначено базовий місяць для нарахування індексації березень 2018 року. Враховуючі вищевикладене, підстави для перерахунку індексації відсутні. 
Вважаючи вищевказані дії відповідача протиправною позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (надалі - Закон №1282-ХІІ).
Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме, зокрема, 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
На підставі аналізу вищенаведених положень законодавства, можливо дійти висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Ключові питання щодо індексації грошового забезпечення позивача, які потребують вирішення в контексті розгляду даної справи стосуються: уяснення норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення щодо підстав виплати й розміру так званої «індексації-різниці» за період з 01.03.2018 до 30.06.2025.
Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить з таких міркувань.
З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
У контексті наведеного, апеляційний суд зазначає, що термін «індексація-різниці» фактично запроваджений Верховним Судом у постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, як позначення другого виду індексації грошового забезпечення право на яку виникає на підставі абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Як зазначено Верховним Судом у пункті 102 постанови від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Верховний Суд у пункті 106 вказаної постанови виснував, що розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
Так, Верховний Суд у пункті 108 тієї ж постанов дійшов висновку, що якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2023 по справі № 400/3826/21, від 28 серпня 2023 року по справі № 420/17338/22, від 28 серпня 2023 року по справі № 420/17338/22, від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі №420/11424/21.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідач не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації за період з 01.03.2018 по 30.06.2025.
Апеляційний суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Таким чином, з метою встановлення наявності у позивача права на отримання суми індексації-різниці, на думку колегії суддів, варто встановити розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року, суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року та порівняти їх.
Поміж тим, відповідно до абзацу п`ятий пункту 5 Порядку№ 1078, у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Як вбачається з матеріалів справи, грошове забезпечення позивача у лютому 2018 року становило 11 597,19 грн, а в березні 2018 року становило 14 053,85 грн. При цьому, при обрахунку складових грошового забезпечення позивача за березень, суд не врахував грошову допомогу для оздоровлення, оскільки враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру. 
Відтак, грошовий дохід позивача збільшився на 2456,66 грн.
В свою чергу, необхідно встановити величину приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року: 353,3% (наростаючий індекс споживчих цін) - 100% = 253,3% (величина приросту індексу споживчих цін).
У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножити на величина приросту індексу споживчих цін і поділити на 100.
1762,00 грн. * 253,30% / 100 = 4463,15 грн.
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн. – 2456,66 грн. = 2006,49 грн.
Отже, є правильними висновки суду першої інстанції про те, що сума індексації з урахуванням абз. 4,6 пункту 5 Порядку №1078 підлягала виплаті позивачу у фіксованій 2006,49 в місяць.
При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що прикінцевими положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111 із наступними змінами).
Апеляційний суд звертає увагу, що вказана норма підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
Відтак, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення). Обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється.
Разом з тим, оскільки дію Закону №1282-XII зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно - правовий акт - Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, який прийнятий на виконання вимог ч 2 статті 6 вказаного Закону, також не діяв протягом 2023 року.
Таким чином, є правильними висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати позивачу індексації-різниці за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 не підлягають задоволенню, оскільки у вказаний період законодавцем взагалі зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та, відповідно, індексація грошового доходу як військовослужбовців так й інших працівників не проводилась, що виключає протиправну бездіяльність відповідача в цій частині щодо виконання ним своїх обов`язків, що помилково не встановлено судом першої інстанції.
Поряд з цим, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” від 03.11.2022 № 2710-IX було зупинено на 2023 рік дію Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 № 1282- ХІІ.
Статтею 39 Закону України від 09.11.2023 року № 3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року. 
Статтею 34 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” від 19.11.2024 №4059-IX установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків.
За наведеного, суд першої інстанції вказав, що дію Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” на 2023 рік було офіційно зупинено пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, а законами про Державний бюджет на 2024 та 2025 роки встановлено особливі правила обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком (починаючи з 1 січня 2024 року та січня 2025 року відповідно).
Враховуючи викладене суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги щодо виплати індексації-різниці та втрати частини доходів за період з 01.01.2023 по 30.06.2025 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Проте, колегія суддів вважає помилковими вказані висновки суду першої інстанції з огляду на таке.
Так, абзацом 6 пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1^-1 цього Порядку.
Аналіз наведеного свідчить про те, що індексація-різниці виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів).
Натомість, зміна дати з якої починається обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком не впливає на момент припинення виплати індексації-різниці, позаяк таким моментом є наступне підвищення тарифних ставок (посадових окладів).
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що з 01.03.2018 розмір посадового окладу позивача не змінювався. Вказане також не спростовано відповідачем.
За наведеного, сума індексації з урахуванням абз. 4,6 пункту 5 Порядку №1078 підлягала виплаті позивачу у фіксованій 2006,49 в місяць за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 30.06.2025.
З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2024 по 30.06.2025.
Водночас, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині компенсації втрати частини доходів, оскільки сума індексації ще не була нарахована відповідачем та факт затримки виплати нарахованого доходу на момент розгляду справи відсутній, а відтак, вищевказані позовні вимоги є передчасними.
Відповідаючи на аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції помилково встановив розмір грошового забезпечення позивача у лютому та березні 2018 року, колегія суддів зазначає, що, як зазначено вище апеляційним судом, суд першої інстанції правильно встановив розмір грошового забезпечення позивача у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу, без урахування одноразових складових грошового забезпечення, зокрема одноразової грошової допомоги для оздоровлення, у відповідності до положень абзацу 5 пункту 5 Порядку № 1078.
Доказів на користь одноразового характеру інших складових грошового забезпечення позивача у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача, у розумінні Порядку № 1078, відповідачем не надано, а судом не встановлено.
З огляду на викладене, вищевказані посилання відповідача у апеляційній скарзі є безпідставними.
Поряд з тим, колегія суддів відхиляє посилання відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, встановлений частиною 2 статті 233 КЗпП України з огляду на таке.
Так, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків.
Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»)(див. пункт 65.1 постанови Верховного Суду від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23).
У пунктах 75-75 вищевказаної постанови Судова палата виснувала, що період з 01 лютого 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.
Проте період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
У вищевказаній постанові Судова палата зазначила, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).
Повертаючись до обставин даної справи, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду колегія суддів зазначає таке.
Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у період з 01.03.2018 по 30.06.2025.
Вказаний період варто умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (19 липня 2022 року) та після цього.
Відтак, спірні правовідносини за період з 01.03.2018 по 19.07.2022 тобто підлягають захисту в судовому порядку без обмеження будь-яким строком.
При цьому, на правовідносини за період з 19.07.2022 по 30.06.2025 поширюється тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 233 КЗпП України, у редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який відраховується з моменту отримання позивачем письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.
З аналізу грошового атестата позивача, долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву, вбачається, що останній не містить відомостей щодо детального зазначення сум індексації-різниці, які підлягали виплаті позивачу при звільненні.
Відтак, за відсутності доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про належні йому суми при виключенні зі списків відповідача та всіх видів забезпечення колегія суддів зазначає, що позивачем дотримано строк звернення до суду з даним адміністративним позовом в частині позовних вимог з 19.07.2022 по 30.06.2026.
За наведеного, вищевказані посилання скаржника – 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області, є необґрунтованими. 
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини рішення у новій редакції.
В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
У задоволенні апеляційної скарги 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області слід відмовити.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2026 у справі № 420/36018/25 – змінити, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини рішення у такій редакції:
«Визнати протиправними дії 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області щодо ненарахування та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 до 31.12.2022 та з 01.01.2024 до 30.06.2025 в розмірі 2006,49 грн.
Зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 до 30.06.2025, з урахуванням вимог абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, в розмірі 2006,49 грн щомісячно, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2026 у справі № 420/36018/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач | | О.І. Шляхтицький
Судді | | Г.В. Семенюк   А.Г. Федусик