Справа № 352/200/26 
Провадження № 22-ц/4808/1069/26 
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,
секретаря Кузнєцова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» на рішення Тисменицького районного суду від 06 квітня 2026 року під головуванням судді Кузьменка С.В в м. Івано-Франківську,,
в с т а н о в и в:
В січні 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 листопада 2019 року між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір № 1542209. Укладення цього договору здійснилось за допомогою ІКС Кредитодавеця, доступ до якої забезпечено відповідачу через веб-сайт або мобільний застосунок «CreditPlus». Ідентифікація відповідача в ІКС Товариства здійснена при його вході в особистий кабінет/ мобільний застосунок «CreditPlus», в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки кредитодавецем правильності введення коду, направленого Кредитодавецем на номер мобільного телефону Відповідача, вказаний ним при вході (в т.ч через месенджери), та/або шляхом перевірки правильності введення відповідно Пароля входу до особистого кабінету/мобільного застосунку «CreditPlus».
Відповідно до умов договору відповідачеві надано можливість користуватись кредитними коштами в сумі 120000 гривень днів.
В подальшому, відповідач порушив умови договору, та не повернув грошові кошти, а також не сплатив проценти.
ТОВ «Авентус Україна» 07 грудня 2020 року уклало договір факторингу із позивачем, яким відступило на користь останнього права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1542209.
На момент формування позовної заяви заборгованість відповідачки за вказаним договором становить 31 760 грн, в тому числі 12 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 19 472 грн заборгованість за нарахованими процентами та 288 гривень заборгованість за штрафом.
Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 760 грн.
РішеннямТисменицького районного суду від 06 квітня 2026 року відмовлено в задоволені позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал».
У апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не погоджується із рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2026 року у справі № 352/200/26 щодо відмовленні у задоволені позовних вимог та вважає необґрунтованим з огляду на неповноту з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, ухваленою з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню
Вказує, всі здійсненні відповідачем платежі відображено в розрахунку заборгованості, який наявний у матеріалах справи. Однак сплаченої відповідачкою суми було недостатньо для повного погашення кредитної заборгованості.
Перший платіж було здійснено 24.12.2019 на суму 3 240 грн, який зарахувався як погашення нарахованих відсотків. Даний платіж також зарахувався як виконання вимог п. 1.6 кредитного договору де вказано, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою.
Відповідно до п. 1.7. після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень, товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Отже, після здійсненого платежу 24.12.2019, з 25.12.2019 почалося відрахування 30 днів як нового строку користування кредитом. Новою датою повернення кредиту стало 22.01.2020.
Наступний платіж на суму 6 480 грн, здійснений 23.01.2020 року, знову було зараховано як виконання вимог п. 1.6. та 1.7. Наступний платіж, який було здійснено 27.02.2020 року було зараховано як виконання п.п. 3.6.1. та 3.6.2., тобто почалася пролонгація на 90 днів. Платежі, здійсненні 27.03.2020 та 12.05.2020 було зараховано як виконання вимог п. 1.6. та 1.7. і новий строк кредиту згідно цих пунктів поновлювався на 30 днів.
Усі нарахування здійснювалися з дотриманням пунктів договору та здійснених платежів відповідача і відповідають умовам кредитного договору.
Позивачем було надано належні докази на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 та її обов`язку щодо повернення коштів відповідно до умов кредитного договору.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач виконав в повному обсязі умови договору №1542209 від 24 листопада 2019 року, в зв`язку із чим у нього відсутня заборгованість за цим договором та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позову, в тому числі щодо стягнення штрафу.
Суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем на виконання умов договору здійснено платежі в більшому розмірі ніж передбачено законом.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи.
Встановлено, що договір № 1542209 від 24 листопада 2019 року про надання споживчого кредиту (далі - договір), укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
Згідно із яким товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 12 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. 
Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. 
Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: 
Знижена процентна ставка становить 0,90 % від суми позики за кожен день користування позикою (328,50% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору. 
Стандартна процента ставка становить 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних). 
Стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. кредитного договору.
Загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 127,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 15 240,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою - 27,00% від суми позики (у процентному виразі) або 3 240,00 грн (у грошовому виразі). 
Позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. 
У випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. 
Після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 гривень, товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Згідно паспорту споживчого кредиту, сума кредиту становить 12000 гривень, строк кредиту 30 днів, знижена процентна ставка 0,9 % в день від суми кредиту, стандартна процента ставка 1,80 % в день від суми кредиту.
До матеріалів справи долучено правила надання фінансових послуг ТОВ «Авентус Украна», довідку про ідентифікацію відповідача, згідно із якою договір підписано електронним підписом, створеним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора, який сформовано автоматично на Вебсайті товариства та направлено клієнту на її номер мобільного телефону, який повідомлений клієнтом в ІКС товариства та вказаний в договорі.
Також надано розрахунок заборгованості за договором № 1542209, складений ТОВ «Авентус Україна» та договір відступлення прав вимоги № ККАУ-07122020 від 07 грудня 2020 року, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачеві належні права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, 
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором від 07 грудня 2020 року, ТОВ «Авентус Україна» передало, а позивач прийняв реєстр боржників кількістю 7336 осіб.
У витягу з реєстру боржників до договору, міститься інформація про те, що заборгованість ОСОБА_1 становить 31 760 гривень ( графа 214).
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується укладення договору № 1542209 від 24.11.2019 про надання споживчого кредиту між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі та підписання його останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
На підтвердження укладення електронного кредитного договору позивач надав суду довідку про ідентифікацію, відповідно до якої 24.11.2019 року на номер телефону НОМЕР_1 було відправлено одноразовий пароль-ідентифікатор 860922.
Таким чином, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем не був би укладений. Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, який відповідач підписав в електронному вигляді, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача у цій частині.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Оскільки між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 07 грудня 2020 року укладено договір відступлення права вимоги № ККАУ-07122020, тому відповідачка несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт укладання кредитного договору № 1542209 від 24.11.2019 шляхом його підписання. Також не заперечує отримання кредитних коштів в сумі 12 000 грн.
Кредитні кошти в сумі 12 000 грн було перераховано ТОВ «Авентус Україна» на банківську картку відповідачки. 
Згідно з інформації (відповіді на запит позивача до ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», стосовно переказів коштів) наданої позивачем ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вказало, що 24.11.2019, на картку НОМЕР_2 , код авторизації 202395, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-416166, було здійснено зарахування коштів на суму 12 000 грн
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором містить інформацію, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1542209 від 24.11.2019 становить 31 760 грн станом на 06.12.2020, з яких: 12 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 19 472 грн - заборгованість за відсотки, 288 грн - заборгованість за штрафом.
Розрахунок заборгованості є первинним документом, які підтверджує отримання кредиту, користування ним та є належним доказом наявності заборгованості. 

Однак щодо вирішення вимоги про стягнення нарахованих процентів апеляційний суд зазначає таке.
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.
Встановлено, що позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. 
У випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. 
Згідно з пунктом 1.7 договору після вчинення клієнтом дій та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 гривень, товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Згідно п. 3.5. отримані грошові кошти від клієнта товариство направляє для погашення заборгованості за договором у наступній черговості: у першу чергу прострочена до повернення сума позики та прострочені проценти за користування позикою; у другу чергу сума позики та проценти за користування позикою; у третю чергу - неустойка та інші платежі відповідно до договору.
Згідно п. 3.6. у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором: п. 3.6.1. протягом пільгового періоду з 1 (першого) по 3 (третій) день прострочення виконання зобов`язань клієнта, нарахування процентів не здійснюється; п. 3.6.2. з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 (дев`яностого) дня прострочення.
Відповідно до п. 3.7. клієнт розуміє та надає згоду товариству, що використання стандартної процентної ставки відповідно до пунктів 1.7., 3.4., 3.6.2. договору є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов договору.
З наявного у справі розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 використовувала кредитні кошти та вносила платежі на погашення заборгованості 24.12.2019 в сумі 3240 грн, 23.01.2020 в сумі 6480 грн, 27.02.2020 в сумі 6912 грн, 27.03.2020 в сумі 6264 грн та 12.05.2020 в сумі 5800 грн, сплачуючи тим самим заборгованість за відсотками, однак відповідачкою не було враховано того, що в кінці кожного тридцятиденного періоду, здійснювалася пролонгацію договору.
Відтак, у відповідності до умов договору позичальником було неодноразово продовжено строк кредиту, щоразу на кількість днів, зазначену в п. 1.7 Договору. Тобто, з 24.12.2019 на 30 днів, з 23.01.2020 на 30 днів, 27.02.2020 на 30 днів, 27.03.2020 на 30 днів - продовжено строк користування кредитом у після сплати відсотків на чергові 30 днів.
В подальшому позичальник відсотки по кредиту 27.04.2020 не платив, а сплатив їх 12.05.2020, тобто продовжив строк кредитування, ще на 30 днів тобто до 10.06.2020, у період несплати позичальником коштів йому продовжувалися нараховуватися відсотки.
Отже, відповідно до умов договору строк кредитування закінчився 10.06.2020.
Інших підстав для продовження строку кредитування матеріали справи не містять, і позивачем такі не доведено. Послання апелянта на продовження строку ще на 90 днів нічим не передбачено.
З врахуванням сплачених коштів за відсотками та залишком позичальнику необхідно сплатити 9 536 грн заборгованості за відсотками.
Відповідно до п. 4.4. у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 144 грн за кожен день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення виконання зобов`язань за договором. 
Однак, пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19. 
Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками).
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 288 грн слід відмовити.
Отже позивачем надано належні докази того, що в ОСОБА_1 наявна заборгованості та обов`язок щодо повернення коштів відповідно до умов кредитного договору.
Виходячи з наведених доказів встановлено, що сторони уклали кредитний договір, обумовили суму кредиту, умови його надання та порядок і строки повернення, нарахування процентів за користування кредитом. На підставі договору позивач надав у користування відповідача грошові кошти на умовах визначених договором.
Доказів сплати відповідачем заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять.
Надані позивачем документи такі як розрахунок заборгованості, повністю відповідають первинним банківським документам та є належним і допустимим доказом підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 . Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 12 000 грн тіла кредиту та 9 536 грн нарахованих відсотків з 24.12.2019 по 10.06.2020, а всього - 21 536 грн.
Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, є підстави для скасування судового рішення.
Апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав повного погашення заборгованості.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У зв`язку з наведеним, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасувати і ухвалити нове рішення про часткове стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором та провести розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, а при подачі апеляційної скарги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 3 993,60 грн. Оскільки апеляційний суд частково задовольнив вимоги апеляційної скарги, тому сплачений позивачем судовий збір слід стягнути на його користь з відповідачки пропорційно до задоволених вимог у розмірі 4 512,76 грн за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Також вбачається, що позивачем здійснені витрати пов`язані правничою правовою допомогою, які також підлягають розподілу.
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення цих витрат.
Вбачається, що адвокат Усенко М.І. надавав правову допомогу в суді першої інстанції. З огляду на це, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5424 грн пропорційно до розміру задоволених вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» задовольнити частково.
Рішення Тисменицького районного суду від 06 квітня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: Львівська обл., м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28) 21 536 (двадцять одну тисячу п`ятсот тридцять шість) грн заборгованості за кредитним договором № 1542209 від 24.11.2019.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» 4512,76 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій та 5424 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 11 серпня 2026 року.

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         О.В. Пнівчук           О.О.Томин