Справа № 606/483/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року м.Теребовля 
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Мельник А.В.
за участю секретаря судового засідання Будз М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Теребовля цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн, заборгованість за відсотками 12000,00 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу 5 500,00 гривень. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №94638387, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, за умовами якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором.
01.09.2025 між TOB «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір факторингу №01092025/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Позика» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №94638387 від 18.02.2022 в сумі 17000,00 грн, з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12000,00 грн сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам договору позики відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача остання не здійснювала платежів для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Позика», ні на рахунки попереднього кредитора.
Відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за вказаним договором. Незважаючи на укладення договору про відступлення права вимоги, остання будь-яких платежів на виконання вказаного зобов`язання не проводила, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ «ФК «Позика». Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Позика» за договором № 94638387 від 18.02.2022 у розмірі 17 000,00 грн, яку в добровільному порядку не сплачує, що й стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26.03.2026 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 05.05.2026, яке відкладено на 17.06.2026 у зв`язку з відсутністю відповідача та на 13.08.2026 за клопотанням відповідача.
Ухвалою суду від 05.05.2026 задоволено клопотання представника позивача та витребувано з АТ КБ "ПриватБанк" інформацію щодо банківської карти відповідача та руху коштів по ній. 
28.05.2026 витребувана інформація надійшла до суду. 
Представник позивача ТОВ «ФК «Позика» в судове засідання не з`явився, однак у позові ним заявлено про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що вимоги позову визнає, просила зменшити суму правничої допомоги.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 18.02.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №94638387.
Вказаний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 912088.
Укладення вищевказаного кредитного договору здійснювалось з урахуванням вимог ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 3.1. договору Товариство надає Кредит Клієнту у розмірі 5000,00 грн., з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно п. 3.2 цього Договору, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит та сплатити передбачені цим Договором проценти у строки та на умовах даного Договору.
Згідно п. 2.4. договору, пільговий період це період, який обирає Клієнт на сайті Товариства. При цьому, строк пільгового періоду починається з 1 дня строку кредитування та закінчується останнім днем, обраного Клієнтом строку пільгового періоду. Пільговий період не може перевищувати 30 календарних днів.
Згідно п. 2.5. договору, наступний пільговий період це період, який повторно обирає Клієнт на сайті Товариства. Для того, щоб Клієнт міг скористатися наступним пільговим періодом, він має погасити проценти за користуванням Кредитом не пізніше 3-ох днів після останнього дня попереднього Пільгового періоду та укласти з Товариством Додатковий договір до цього Договору щодо нового строку кредитування. Строк повторного пільгового періоду починається з 1 дня нового строку кредитування та закінчується останнім днем, обраного Клієнтом строку наступного пільгового періоду. Наступний пільговий період не може перевищувати 30 календарних днів.
Вбачається, що відповідно до вищевказаного договору пільговий період становить 30 календарних днів з 18.02.2022 по 20.03.2022, процентна ставка знижена, 2%, стандартний період становить 60 календарних днів з 21.03.2022 по 19.05.2022, стандартна процента ставка 3%.
Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту №94638387 від 18.02.2022 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Згідно довідки про ідентифікацію, за підписом директора ТОВ ФК «Ірбіс» вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , ідентифікована ТОВ «ФК «Ірбіс». Акцепт договору позичальником здійснено одноразовим ідентифікатором 912088, дата відправки ідентифікатора позичальнику 18.02.2022 , номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор – 0985185880, номер карти НОМЕР_1 .
Факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується повідомленням за вих. №3152_251021114844 від 21-10-2025, наданим ТОВ «Універсальні платіжні рішення», з якого вбачається, що 18.02.2022 о 07:39:21 здійснено переказ коштів в розмірі 5000,00 грн. на картку НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 138679037.
Окрім того, відповідно до листа, наданого АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 .
18.02.2022 на платіжну картку № НОМЕР_3 було зараховано платіж в сумі 5000,00 грн.
З виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами.
01.09.2025 між TOB «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір факторингу №01092025/1.
Відповідно до витягу із додатку №1 до Договору факторингу №01092025/1 від 01.09.2025, ТОВ «ФК «Позика» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17000,00 грн.
Відповідно до розрахунку, виконаного первісним кредитором, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить 17000,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 12000,00 грн заборгованість за відсотками.
До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.
Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.
Так у статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.
Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 912088.
За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Отже, до ТОВ «ФК «Позика» відповідно до укладеного договору факторингу, перейшло право вимоги за кредитним договором № 94638387 від 18.02.2022.
Згідно розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «ФК» Ірбіс», за Договором фінансового кредиту № 94638387 від 18.02.2022 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 01.09.2025 становить 17000,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12000,00 грн - заборгованість за відсотками.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому договором про надання фінансового кредиту № 94638387 від 18.02.2022, належним чином не виконала та кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 17000,00 грн.
Враховуючи викладене вище суд вважає, що заявлені вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частина третя статті 133 ЦПК України).
В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5500,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді було надано: копію Договору № 39493634/03 від 02.01.2026 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» та адвокатом Горобей Русланою Геннадіївною; копію Додаткової угоди № 94638387 до Договору про надання правової допомоги № 39493634/03 від 02.01.2026; акт надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16.02.2026 та детальний опис робіт (наданих послуг) від 16.02.2026, відповідно до яких адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу загальною вартістю 5500,00 грн, зокрема: письмова консультація Клієнта щодо спірних правовідносин 0,5 год, -500,00 грн; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Позика» - 1 год, 1500,00 грн; складання позовної заявив про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи - 2 год, 3000,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 0,5 год., 500,00 грн.
В матеріалах справи міститься Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Горобей Русланою Геннадіївною, серія КС № 11628/10 від 29.07.2024.
Із копії акту надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16.02.2026 та детального опису робіт (наданих послуг) від 16.02.2026 вбачається, що підписанням цього акту та опису адвокат Горобей Р.Г. та ТОВ «ФК «Позика», підтверджують факт надання адвокатських послуг у справі, де боржником виступає ОСОБА_1 , сума наданих послуг складає 5500,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у Теребовлянському районному суді Тернопільської області, суд виходячи із критеріїв реальності, розумності та пропорційності, робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу, понесені при розгляді даної справи в суді, у розмірі 2 000,00 грн, так як на думку суду, саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам та складності справи.
Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Позика» судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Керуючись статтями 12,13,76,81,141,247,258-259,263-265,273,279,280-284,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором № 94638387 від 18.02.2022 у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп., з яких 5000,00 грн -заборгованість за тілом кредиту; 12000,00 грн - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика» сплачений судовий збір в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.
Копію даного рішення направити позивачу та відповідачу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика», місцезнаходження: вул.Симона Петлюри, 21/1, м.Бровари, Київська обл.; код ЄДРПОУ 39493634;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повний текст рішення суду складено 13.08.2026.

Суддя А.В.Мельник