номер провадження справи 6/47/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2026 Справа № 908/923/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько Олександри Анатоліївни, за участю секретаря судового засідання Драковцевої В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні справу № 908/923/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОБРОБУТ ЗП» (69114, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, буд. 10-А)
до відповідача: Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району (69096, м. Запоріжжя, вул. Сагайдачного Петра, буд. 1а)
про стягнення грошових коштів,

за участю представників сторін:
від позивача – Кальонов О.О., ордер серії АР №1322594 від 04.06.2026 (в режимі відеоконференції);
від відповідача – Пасютіна О.В., довіреність №17.01/01-27/6 від 05.01.2026.

Процесуальні дії по справі.
13.04.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. №1108/08-07/26, документ сформований в системі Електронний суд 12.04.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОБРОБУТ ЗП» до відповідача: Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про стягнення суми 4 994 100,09 грн, яка складається з: 4 259 051,21 грн – заборгованість, 110 396,51 грн – інфляційні втрати, 55 806,21 грн – 3% річних та 568 846,16 грн - пеня.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 13.04.2026, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/923/26 та визначено до розгляду судді Федько О.А.
Ухвалою суду від 17.04.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОБРОБУТ ЗП» (вхід. №1108/08-07/26 від 13.03.2026) залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
20.04.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. №8618/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 18.04.2026), в якій на виконання вимог ухвали суду позивач зазначив місцезнаходження відповідача згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Ухвалою суду від 24.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/923/26, присвоєно справі номер провадження 6/47/26, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.05.2026 о/об 10 год. 30 хв.
Ухвалою суду від 21.05.2026 підготовче засідання відкладено за клопотанням відповідача на 09.06.2026 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою суду від 09.06.2026 закрито підготовче провадження у справі № 908/923/26, призначено справу № 908/923/26 до судового розгляду по суті на 24.06.2026 о 10 год. 00 хв. 
У судовому засіданні 24.06.2026 в порядку ст. 216 ГПК України оголошена перерва до 30.07.2026 о 10 год. 00 хв.
В судовому засіданні 30.07.2026 судом в порядку ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення, роз`яснив порядок і строк його оскарження.
Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
В якості підстави для звернення з позовом позивач зазначив про наявність між сторонами господарських правовідносин, які врегульовані договором про надання послуг №ДР-46 від 16.07.2025, укладеним за результатами відкрити торгів. Позивач доводить, що зобов`язання за вказаним правочином виконав в повному обсязі та своєчасно, про що сторонами були підписані довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень та вересень 2025 року, Акти приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2025 року та вересень 2025 року на загальну суму 4 259 051,21 грн. У той же час, відповідач у порушення умов договору зобов`язання в частині оплати за надані послуги не виконав, внаслідок чого існує заборгованість в розмірі 4 259 051,21 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором, позивач керуючись п. 7.3 договору та ст.ст. 612, 625 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення пеню та 3% річних за період прострочення з 30.09.2025 по 06.04.2026, інфляційні втрати за період з жовтня 2025 р. по лютий 2026 р. 
24.06.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання щодо застосування приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України. Відповідач просить суд зазначити в рішенні, що буде ухвалене за результатами розгляду справи № 908/923/26, про нарахування пені в розмірі 0,1% від суми заборгованості районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, ідентифікаційний код 37573513, з оплати послуг, наданих ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДОБРОБУТ ЗП», ідентифікаційний код 45163523, згідно з договором № ДР-46 про надання послуг від 16.07.2025, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день прострочення оплати районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району послуг, наданих ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДОБРОБУТ ЗП» згідно з договором № ДР-46 про надання послуг від 16.07.2025, до моменту виконання рішення суду у справі № 908/923/26.
Відповідач не скористався наданим йому законом правом на подання відзиву. 30.07.2026 подав до суду письмові пояснення (вх. №16581/08-08/26, сформовані в системі Електронний суд 30.07.2026), за змістом яких визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором №ДР-46 від 16.07.2025 в сумі 4 259 051,21 грн та пені в розмірі 568 846,16 грн. Заперечив проти стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, оскільки такі нарахування не були предметом договірних відносин. Відповідач також заперечив проти задоволення клопотання відповідача щодо застосування приписів частини 10 ст. 238 ГПК України, оскільки такі нарахування не передбачені умовами укладеного між сторонами договору.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ураховуючи ненадання відповідачем відзиву на позов, суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
26.06.2025 Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району в електронній системі закупівель «Prozorro» опублікувала оголошення про проведення відкритих торгів UA-2025-06-24-014024-а, на закупівлю послуг з благоустрою населених пунктів: санітарна обрізка та видалення аварійно-небезпечних дерев на території Дніпровського району м. Запоріжжя (ДК 021:2015 код 77210000-5 Лісозаготівельні Послуги) зі строком виконання робіт до 20 вересня 2025 року з очікуваною вартістю предмета закупівлі – 4 599 487,00 грн. 
16.07.2025 за результатами проведених відкритих торгів Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району (Замовник, відповідач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОБРОБУТ ЗП» (Виконавець, позивач у справі) уклали договір №ДР-46 про надання послуг (надалі – договір).
Відповідно до п. 1.1 договору Виконавець зобов`язується надати Замовникові послуги, визначені в п. 1.2 даного договору, а Замовник – прийняти та оплатити надані послуги. Найменування: Послуги з благоустрою населених пунктів: санітарна обрізка та видалення аварійно-небезпечних дерев на території Дніпровського району м. Запоріжжя (ДК 021:2015 код 77210000-5 Лісозаготівельні Послуги) (п. 1.2 договору).
За умовами п.п. 1.3 – 1.4 договору обсяг Послуг визначено Технічним завданням, вимоги до Послуг визначені в Технічних вимогах (Додаток №1). Розрахунок вартості Послуг визначено у Договірній ціні та в розрахунках (Додаток №2).
Відповідно до п. 1.6 договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 19.09.2025) строк надання Послуг – з моменту укладення Договору до 27.09.2025.
Місце надання Послуг – територія Дніпровського району м. Запоріжжя (п. 1.7 договору).
Пунктом 3.1 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 25.11.2025) сума договору складає 4 259 051,21 грн без ПДВ, з урахуванням зменшення суми Договору на 242 175,19 грн без ПДВ.
Оплата Замовником наданих послуг здійснюється за фактом надання послуг на підставі рахунка та підписаної обома сторонами форми №КБ-2в (далі – Акт) та форми №КБ-3 (далі – Довідка), протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання оформлених належним чином Акту та Довідки (п. 4.1 договору).
Пунктом 4.2 договору встановлено, що оплата Замовником наданих Виконавцем Послуг проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.
Згідно з пунктом 5.4 договору Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання Акту повинен його підписати або надати вмотивовану письмову відмову від приймання. У разі не направлення мотивованої відмови від підписання, Акт вважається погодженим. 
Відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1 договору Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за надані послуги. 
За змістом п.п. 6.4.1 пункту 6.4 договору Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги відповідно до умов вказаного договору. 
Пунктом 7.1 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.
За недотримання строків оплати Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення (п. 7.3 договору).
Пунктом 7.6 договору обумовлено, що за несвоєчасну оплату послуг по договору через дії або бездіяльність органів Державної казначейської служби України Замовник не сплачує штрафні санкції. 
У разі затримки бюджетного фінансування не з вини Замовника, оплата за надані послуги здійснюється протягом 7-ми банківських днів з дати отримання замовником фінансування предмета закупівлі даного договору на свій реєстраційний рахунок. Факт надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника є моментом настання строку виконання зобов`язання за даним договором в розумінні пункту 2 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України (п. 7.9 договору).
Пунктом 11.1 договору встановлено, що цей Договір набирає чинності з дня підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2025 року, але у будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
Додатком №1 до договору від 16.07.2025 №ДР-46 є Технічні вимоги та Технічне завдання.
Додатком №2 до договору від 16.07.2025 №ДР-46 є Договірна ціна на Послуги з благоустрою населених пунктів: санітарна обрізка та видалення аварійно-небезпечних дерев на території Дніпровського району м. Запоріжжя (ДК 021:2015 код 77210000-5 Лісозаготівельні Послуги), що здійснюються в 2025 році.
Протягом дії договору №ДР-46 про надання послуг від 16.07.2025 учасниками правочину укладались Додаткові угоди №1 від 18.09.2025, №2 від 19.09.2025 та №3 від 25.11.2025.
15.09.2025 між сторонами були підписані довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень 2025 року (форма № КБ-3) та акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2025 року (форма № КБ-2в) на суму 1259404,65 грн.
27.10.2025 між сторонами підписані довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2025 року (форма № КБ-3) та акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2025 року (форма № КБ-2в) на суму 2999646,56 грн.
На оплату наданих послуг відповідачу виставлені рахунки №3 від 15.09.2025 на суму 1 259 404,65 грн та №4 від 20.10.2025 на суму 2 999 646,56 грн.
Відтак, загальна сума наданих відповідачеві послуг за період серпень – вересень 2025 року складає 4 259 051,21 грн.
Відповідач оплату за надані позивачем послуги в узгоджені сторонами строки не здійснив.
З метою досудового врегулювання спору 16.01.2026 відповідачеві була вручена Претензія вих. №03/26 з вимогою здійснити оплату послуг, наданих за договором №ДР-46 про надання послуг від 16.07.2025.
У відповіді на претензію від 23.01.2026 №17.01/01-21/37 Відповідач повідомив, що не мав змоги виконати свої зобов`язання за укладеним договором з незалежних від нього причин, а саме враховуючи специфіку роботи наприкінці року казначейської служби, що вважає форс-мажорними обставинами. При надходженні коштів на рахунок районної адміністрації відповідач зобов`язався здійснити оплату за Договором. 
Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №ДР-46 про надання послуг від 16.07.2025 в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг стало підставою для звернення позивача до суду. 
У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 568 846,16 грн та 3% річних в сумі 55 806,21 грн за період прострочення з 30.09.2025 по 06.04.2026, інфляційні втрати за період з жовтня 2025 р. по лютий 2026 р. в сумі 110 396,51 грн.
Доказів погашення суми заборгованості відповідач на час розгляду справи суду не надав.
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість сторін, спрямована навстановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Правовідносини між сторонами є господарськими та врегульовані договором №ДР-46 про надання послуг від 16.07.2025.
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
За змістом ч. 1 ст. 903 цього Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
В матеріалах справи містяться підписані представниками обох сторін 15.09.2025 Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень 2025 року (форма № КБ-3) та акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2025 року (форма № КБ-2в) на суму 1259404,65 грн. 27.10.2025 між сторонами підписані довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2025 року (форма № КБ-3) та акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2025 року (форма № КБ-2в) на суму 2999646,56 грн.
Відповідач під час розгляду справи не заперечував факт надання позивачем послуг, визначених за актами приймання виконаних будівельних робіт.
За умовами укладеного сторонами договору про надання послуг (п. 4.1 договору), оплата Замовником наданих послуг здійснюється за фактом надання послуг на підставі рахунка та підписаної обома сторонами форми №КБ-2в та форми №КБ-3, протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання оформлених належним чином Акту та Довідки.
Відтак, надані позивачем послуги, визначені в акті № 1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2025 року, на суму 1259404,65 грн мали бути оплачені відповідачем в строк до 29.09.2025. Послуги, надані позивачем за актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2025 року (форма № КБ-2в) на суму 2999646,56 грн відповідач зобов`язаний був оплатити до 10.11.2025.
Відповідач доказів оплати наданих позивачем послуг за договором №ДР-46 від 16.07.2025 суду не надав. 
За умовами пункту 7.9 договору сторони погодили, що у разі затримки бюджетного фінансування не з вини Замовника, оплата за надані послуги здійснюється протягом 7-ми банківських днів з дати отримання замовником фінансування предмета закупівлі даного договору на свій реєстраційний рахунок. Факт надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника є моментом настання строку виконання зобов`язання за даним договором в розумінні пункту 2 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України (п. 7.9 договору).
Втім, матеріали справи не містять доказів належної реєстрації відповідачем своїх бюджетних фінансових зобов`язань за договором про надання послуг №ДР-46 від 16.07.2025 у строки, визначені Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України №309 від 02.03.2012. Відтак, факт затримки бюджетного відшкодування та відсутність вини відповідача, що за умовами п. 7.9 договору є підставою для зміни строків виконання грошових зобов`язань, матеріалами справи не доведено.
Укладаючи договір, кожна зі сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач покладений на нього обов`язок щодо своєчасної оплати отриманих послуг у встановлений договором строк не виконав. Факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.
З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги станом на час прийняття рішення не погашена, суд вважає доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 4 259 051,21 грн.
Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. 
Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний, в тому числі, сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, факт порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати наданих послуг доведений.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності порушення відповідачем грошового зобов`язання та наявності правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
З огляду на те, що відповідачем належним чином не виконано його грошове зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним.
Згідно з наданими позивачем розрахунками, 3% річних нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання за період прострочення з 30.09.2025 по 06.04.2026, а інфляційні втрати - з жовтня 2025 р. по лютий 2026 р.
Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про правильність здійсненого позивачем розрахунку трьох процентів річних. Відтак, позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних в сумі 55 806,21 грн суд задовольняє.
Розрахунок інфляційних втрат, наданий до позовної заяви, є неправильним. Так, за розрахунком суду, здійсненим за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», за загальний період з жовтня 2025 року по лютий 2026 року сума інфляційних втрат складає 110 324,57 грн (40 791,09 грн - нараховані на суму 1 259 404,65 грн за період з 01.10.2025 по 28.02.2026; 69 533,48 грн – нараховані на суму 2 999 646,56 грн за період з 01.11.2025 по 28.02.2026). Отже, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, в сумі 110 324,57 грн. В іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат (71,94 грн) суд відмовляє внаслідок необґрунтованості.
За неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 568 846,16 грн, нараховану за період 30.09.2025 – 06.04.2026.
Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України).
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Пунктом 7.3 Договору сторони погодили, що за недотримання строків оплати, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення.
Факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг підтверджується матеріалами справи та є доведеним. 
Суд бере до уваги, що договір був укладений між сторонами в період чинності Господарським кодексом України. 
Частиною 6 ст. 232 Господарський кодекс України (у редакції, чинній на момент укладення договору) передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Господарський кодекс України втратив чинність з 28.08.2025 у зв`язку з введенням в дію Закону України № 4196-IX від 09.01.2025 «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб». 
Як зазначив суд, надані позивачем послуги, визначені в акті № 1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2025 року, на суму 1259404,65 грн мали бути оплачені відповідачем в строк до 29.09.2025. Послуги, надані позивачем за актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2025 року (форма № КБ-2в) на суму 2999646,56 грн відповідач зобов`язаний був оплатити до 10.11.2025.
Отже, обов`язок відповідача з оплати наданих послуг виник після втрати чинності ГК України.
Частина 3 ст. 5 ЦК України визначає, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, до правовідносин сторін підлягають застосуванню приписи частини 3 ст. 549 ЦК України, які не обмежують строк нарахування пені шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності правових підстав для застосування положень ст. 611, частини 3 ст. 549 ЦК України та пункту 7.3 укладеного між сторонами договору №ДР-46 від 16.07.2025.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені суд зазначає, що він є арифметично правильним.
Пунктом 7.6 договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату послуг по договору через дії або бездіяльність органів Державної казначейської служби України Замовник не сплачує штрафні санкції. 
Втім, як установлено судом, матеріали справи не містять доказів належної реєстрації відповідачем своїх бюджетних фінансових зобов`язань за договором про надання послуг №ДР-46 від 16.07.2025 у строки, визначені Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України №309 від 02.03.2012. Відповідачем також не надано суду доказів на підтвердження дій / бездіяльності органів Державної казначейської служби України, що стало причиною несвоєчасної оплати відповідачем послуг за договором №ДР-46 від 16.07.2025. 
Отже, відповідачем не зазначено, а судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від сплати штрафних санкцій за неналежне виконання грошових зобов`язань. 
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 4 259051,21 грн, пені в розмірі 568846,16 грн, трьох процентів річних в сумі 55 806,21 грн та втрат від інфляції в сумі 110 324,57 грн. В іншій частині вимог суд відмовляє.
Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Вирішуючи клопотання позивача про застосування приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України суд зазначає таке. 
За змістом клопотання позивач просить зазначити в рішенні про нарахування пені в розмірі 0,1% від суми заборгованості з оплати послуг, наданих ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДОБРОБУТ ЗП» згідно з договором № ДР-46 про надання послуг від 16.07.2025, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день прострочення оплати, до моменту виконання рішення суду у справі № 908/923/26.
За загальним правилом, у справах про стягнення суд визначає конкретну суму до стягнення з відповідача у справі станом на момент ухвалення судового рішення за наслідками вирішення спору по суті.
Правила частини десятої статті 238 ГПК України (частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення.
Водночас, такі повноваження суду є доволі обмеженими, оскільки суд не стягує конкретну суму відсотків або пені, а лише визначає порядок їх обрахунку. У цьому суд має керуватися не власним розсудом при виборі відсотків або пені, а визначати їх з огляду на матеріально-правові відносини між сторонами, з`ясовані ним за результатами судового розгляду; продовження нарахування таких відсотків або пені пов`язується винятково з фактом невиконання цього судового рішення та в разі його належного виконання право на таке нарахування припиняється.
Правова мета приписів частини десятої статті 238 ГПК України, передовсім полягає у наданні судові повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Така мета зазначених процесуальних норм національного законодавства, як стимулювання боржника, до своєчасного виконання судового рішення, є другорядною.
Згідно з частиною першою статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, відповідно до змісту клопотання, позивач просить зазначити в рішенні про нарахування саме пені, яка передбачена сторонами договору пунктом 7.3, до моменту виконання відповідачем судового рішення.
Приписи частини 10 ст. 238 ГПК України надають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а право. 
Відповідно, суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, зокрема, майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України.
Так, суд ураховує, що відповідач є виконавчим органом Запорізької міської ради, який забезпечує реалізацію повноважень останньої на території Дніпровського району міста Запоріжжя.
Відповідач виконує завдання, покладені на нього органом місцевого самоврядування та чітко визначені у відповідних рішеннях. Районна адміністрація підзвітна і підконтрольна міській раді, виконавчому комітету міської ради, міському голові. 
Районна адміністрація виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів відповідно до Бюджетного кодексу України, відтак оплата коштів за укладеними відповідачем договорами, в тому числі договором №ДР-46 від 16.07.2025, відбувається за рахунок бюджетних коштів Територіальної громади міста Запоріжжя. 
Відповідно до покладених на відповідача Положенням про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському, Дніпровському, Заводському, Космічному, Олександрівському, Хортицькому, Шевченківському району, затвердженим Рішенням Запорізької міської ради від 15.04.2026 №42, функцій та завдань, в умовах введеного на території України воєнного стану та безпекової ситуації в місті Запоріжжі, кошти місцевого бюджету першочергово спрямовуються для оперативного фінансування потреб оборони, сил безпеки, ліквідації наслідків збройної агресії, організації роботи та утримання фонду захисних споруд (укриттів), організації гуманітарних штабів тощо. 
Відтак, очевидно, що в умовах воєнного стану можуть мати місце затримки перерахування бюджетних коштів, зокрема, за договором, укладеним між сторонами.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19 січня 2024 року у cправі № 911/2269/22.
При вирішенні питання про нарахування пені до моменту виконання відповідачем судового рішення суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості відповідача станом на дату постановлення рішення (4 259 051,21 грн) та розміру пені, який нарахований станом на 06.04.2026 – 568846,16 грн. Так, розмір пені становить 13,36% від суми основного боргу, що є істотним розміром. 
При цьому суд зауважує, що за усталеною судовою практикою штрафні санкції не можуть бути джерелом надмірного збагачення кредитора. 
До того ж, нарахування пені в порядку, передбаченому умовами договору, до моменту виконання судового рішення становитиме надмірний тягар не так для відповідача, який є розпорядником бюджетних коштів, а саме для бюджету територіальної громади міста Запоріжжя.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, зважаючи на правову природу штрафних санкцій та їх основне призначення, врахувавши інтереси обох сторін, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні клопотання позивача про застосування приписів частини 10 ст. 238 ГПК України.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.
З відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 59 928,34 грн. В іншій частині витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району (ідентифікаційний код юридичної особи 37573513, місцезнаходження: 69096, м. Запоріжжя, вул. Сагайдачного Петра, буд. 1а) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДОБРОБУТ ЗП» (ідентифікаційний код юридичної особи 45163523, місцезнаходження: 69114, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, буд. 10-А) заборгованість за договором № ДР-46 про надання послуг від 16.07.2025 в розмірі 4 259 051,21 грн (чотири мільйона двісті п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятдесят одну гривню 21 коп.), інфляційні втрати у розмірі 110324,57 грн (сто десять тисяч триста двадцять чотири гривні 57 коп.), три проценти річних у розмірі 55806,21 грн (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот шість гривень 21 коп.), пеню в розмірі 568846,16 грн (п`ятсот шістдесят вісім тисяч вісімсот сорок шість гривень 16 коп.), судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 59 928,34 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 34 коп.). 
В іншій частині позову відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 03.08.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько