Справа № 560/10964/25
РІШЕННЯ
іменем України

04 серпня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення винесені Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області:
- від 27.03.2025 року № 0017458-2413-2225-UA68040470000053519 за податковий період 2020 рік, сума нарахування - 7441,18 грн;
- від 27.03.2025 року № 0017457-2413-2225- НОМЕР_1 за податковий період 2021 рік, сума нарахування - 10312,50 грн;
- від 27.03.2025 року № 0017456-2413-2225- НОМЕР_1 за податковий період 2022 рік, сума нарахування - 22343,75 грн;
- від 27.03.2025 року № 0017443-2413-2225-UA68040470000053519 за податковий період 2023 рік, сума нарахування - 23031,25 грн, якими ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ставкою 0,5.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки нерухоме майно, належне позивачу, як фізичній особі, використовується ним як фізичною особою-підприємцем в господарській діяльності, відноситься до будівель промислових та складів, а тому, повинна застосовуватися ставка податку 0,00. Крім того, оскаржені податкові повідомлення-рішення складені з порушенням строків, визначених підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що в Головного управління ДПС у Хмельницькій області відсутні підстави для застосування вимог підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України при нарахуванні позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на належне йому нежитлове приміщення за 2020 - 2023 роки. Об`єкт нерухомого майна загальною площею 687,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не визначено ОСОБА_1 як об`єкт оподаткування, що використовується у господарській діяльності, шляхом подання до контролюючого органу форми 20-ОПП, як це передбачено п. 8.4 розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300. Відповідно до відомостей інформаційної системи ДПС України та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно зазначений об`єкт нерухомого майна з типом об`єкта «Склад для зберігання обладнання з гаражами заг. площею 315,2 кв.м., літ. «Б»; склад - піднавіс для зберігання мінматів пл. 372,3 кв.м. літ. «Г»», що перебуває у власності ОСОБА_1 , не віднесено до певних класифікаційних угрупувань, відсутні ознаки належності об`єктів до промислових. Звернув увагу на зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою від 27.06.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, яке розташовано у АДРЕСА_1 , та складається з: цегляного складу для зберігання обладнання з гаражами площею 315,2 кв.м.; залізобетонного складу-піднавісу для зберігання мінматів площею 372,3 кв.м. (договір купівлі-продажу від 25.03.2003 ВАЕ № 909263, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1582503 від 26.09.2003).
Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6810100000:10:001:0790 площею 0,4917 га. Земельна ділянка перебуває у користуванні позивача на підставі договору оренди землі від 18.03.2021 № 112/01. Згідно з умовами зазначеного договору: земельна ділянка (земельні ділянки) передається (передаються) в оренду для обслуговування складу для зберігання обладнання з гаражами літ. «Б», складу-піднавісу для зберігання мінматів літ «Г» (пункт 15); цільове призначення земельної ділянки (земельних ділянок) згідно КВЦПЗ - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02), категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення (пункт 16).
У витязі із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.02.2021 № 18-22-0.33-321/116-21 також зазначено, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:10:001:0790 - 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
У технічному паспорті на приміщення по вул. Геологів, 1/1, складеному 26.09.2003, перелічено призначення частин приміщення та зазначено їх загальну площу 687,5 кв.м.
Згідно з повідомленням про результати огляду об`єкта нерухомого майна, розробленим експертом з технічної інвентаризації майна, після огляду об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває у власності ОСОБА_1 , станом на 30.05.2025 встановлено, що цегляний склад для зберігання обладнання з гаражами літера Б загальною площею 315,2 та залізобетонний склад-піднавіс для зберігання мінматів літера Г загальною площею 372,3 підпадають під категорію код 125 «Промислові та складські будівлі» Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023. Вказане майно використовується ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем в господарській діяльності, яку він здійснює за наступним видом діяльності: 41.20 (будівництво житлових і нежитлових будівель), який відноситься до секції F «Будівництво». Відповідно до п. 1251.9 Положення по встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Хмельницької міської ради «Додаток 1 до рішення сесії міської ради від 14.07.2021 №1» даний об`єкт нерухомості оподатковується за ставкою 0,00 від мінімальної заробітної плати за 1м2 загальної площі.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований 14.12.2000 фізичною особою-підприємцем. Видами його економічної діяльності є: будівництво житлових і нежитлових будівель (41.20) (основний); надання в оренду будівельних машин і устаткування (77.32); складське господарство (52.10); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20); передача електроенергії (35.12).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Хмельницькій області як фізична особа-підприємець, платник єдиного податку 3 групи, 5 відсотків.
Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області сформовано податкові повідомлення-рішення:
- від 27.03.2025 року № 0017458-2413-2225-UA68040470000053519 за податковий період 2020 рік, сума нарахування - 7441,18 грн;
- від 27.03.2025 року № 0017457-2413-2225-UA68040470000053519 за податковий період 2021 рік, сума нарахування - 10312,50 грн;
- від 27.03.2025 року № 0017456-2413-2225-UA68040470000053519 за податковий період 2022 рік, сума нарахування - 22343,75 грн;
- від 27.03.2025 року № 0017443-2413-2225-UA68040470000053519 за податковий період 2023 рік, сума нарахування - 23031,25 грн.
Цими податковими повідомленнями-рішення ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ставкою 0,5.
Зазначені податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 31.03.2025, що підтверджується відповідною відміткою (підписом) на корінцях податкових повідомлень-рішень.
Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення від 27.03.2025 № 0017458-2413-2225-UA68040470000053519, від 27.03.2025 № 0017457-2413-2225-UA68040470000053519, від 27.03.2025 № 0017456-2413-2225-UA68040470000053519 та від 27.03.2025 року № 0017443-2413-2225-UA68040470000053519 протиправними, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ
Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» запроваджено місцевий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За приписами пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
При цьому, пунктом 30.2 статті 30 ПК України визначено, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Статтею 265 ПК України визначено склад податку на майно.
Згідно із підпунктом 265.1.1 до складу податку на майно входить податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Особливості нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлені у статті 266 ПК України.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпункт 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначає перелік об`єктів нерухомості, які законодавець не розглядає як об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній на 01.01.2020) встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
За змістом підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, чинній на 2021 рік), не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Законом України від 23.02.2024 № 3603-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення онлайн-комунікації з платниками податків та уточнення окремих положень законодавства» до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України внесено зміни та викладено у такій редакції: «будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».
Суд наголошує на тому, що підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено саме пільгу щодо сплати податку, а не визначено, склад та особливості сплати податку.
У рішенні Конституційного Суду України №12-р (II)/2024 від 18.12.2024 у справі щодо конституційних гарантій прав фізичних осіб-підприємців Конституційний Суд України вказав, що дотримання конституційних гарантій вільного розвитку підприємництва є значущим не лише для ефективного розвитку ринкової економіки, самозайнятості осіб і наповнення Державного бюджету України, а й для зміцнення таких основоположних цінностей конституційного порядку України, як демократія та правовладдя (верховенство права). Відносини держави і підприємництва мають втілювати європейську ідентичність Українського народу, незворотність європейського та євроатлантичного курсу України (абзац п`ятий преамбули Конституції України).
Конституційний Суд України наголосив, що свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, законодавець визначив як одну із загальних засад цивільного законодавства (пункт 4 статті 3 Кодексу). Забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, є загальними принципами господарювання в Україні (абзаци другий, третій статті 6 Господарського кодексу України). Отже, свобода особи, втілена у праві на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, гарантованому кожному частиною першою статті 42 Основного Закону України, сприяє реалізації низки інших конституційних прав, зокрема права власності (стаття 41 Конституції України).
Конституційний Суд України звернув увагу на те, що основою юридичного статусу фізичної особи є гарантовані Конституцією України людські права і свободи. У випадку реалізації фізичною особою конституційного права на підприємницьку діяльність її юридичний статус додатково набуває правомочностей, які випливають зі статусу підприємця. Водночас юридичний статус підприємця не обмежує фізичну особу щодо обсягу її людських прав і свобод, гарантованих Конституцією України.
За усталеною позицією Верховного Суду, що неодноразово висловлювалась при вирішенні спорів щодо застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, запровадження законодавцем означеної пільги за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків - фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто, для промислового виробництва.
У постанові від 16.12.2025 у справі № 160/18696/23 Верховний Суд виснував, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність таких умов:
- об`єкт нерухомості віднесений до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023;
- основна діяльність суб`єкта господарювання (юридичної або фізичної особи) класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;
- об`єкт використовуються за призначенням у господарській діяльності та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до розділу 4 Національного класифікатора України Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010 від 01.01.2012, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457 (далі - ДК 009:2010), процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства, тощо) віднесені до підрозділу «Нежитлові будівлі» група 125 «Промислові та складські будівлі» клас 1251 «Промислові будівлі».
Клас 1251 «Промислові будівлі» Класифікатора НК 018:2023, у свою чергу, включає будівлі: підприємств машинобудування та металообробної промисловості, чорної металургії, хімічної та нафтохімічної промисловості, легкої промисловості, харчової промисловості, легкої промисловості, харчової промисловості, медичної та мікробіологічної промисловості, лісової деревообробної та целюлозно - паперової промисловості, підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро - фаянсової промисловості, будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне, які класифікуються у секціях: B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво" Класифікатора ДК 009:2010.
Тобто з метою застосування норм підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 відносяться до секцій: B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів»; C «Переробна промисловість»; D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря»; E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами»; F «Будівництво».
За приписами підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України до об`єктів нежитлової нерухомості відносяться, зокрема, будівлі промислові та склади.
У постанові від 02.09.2020 у справі №0940/1909/18 Верховний Суд зазначив, що "Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як у даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.".
При цьому, відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 02.07.2019 у справі №48/340, від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, відомості Державного реєстру презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Отже, за загальним правилом, якщо особа заперечує актуальність відомостей, внесених до Державного реєстру, останні можуть бути спростовані шляхом надання для дослідження документів, на підставі яких може бути доведено чи спростовано приналежність належного йому майна до об`єкта оподаткування у розумінні вимог податкового законодавства. Аналогічний підхід впроваджено законодавцем і у нормі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, яка передбачає можливість встановлення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки на підставі відомостей Державного реєстру, але й з урахуванням оригіналів документів платника податків, зокрема документів про право власності.
Виходячи з наведеного правового підходу, сформульованого Верховним Судом, суд зазначає, що відсутність у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо коду класифікації будівель відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 у цій конкретній справі не може бути підставою для відмови у застосуванні податкової пільги, визначеної підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Як встановив суд, на момент формування спірних податкових повідомлень-рішень у власності ОСОБА_1 перебував об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 687,5 кв. м, з типом об`єкта: склад для зберігання обладнання з гаражами заг. площею 315,2 кв.м., літ. «Б»; склад-піднавіс для зберігання мінматів пл.372,3 кв.м. літ. «Г», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас, наведеним заперечуються доводи відповідача щодо відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно відомостей про віднесення зазначеного об`єкта нерухомого майна до певних класифікаційних угрупувань, а також, ознаки належності об`єкта до промислових, як підстави для не застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
В той же час, суд зазначає, що ПК України не надає визначення поняттю "основна діяльність". Однак таке визначення міститься в Національному положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за № 336/22868, відповідно до пункту 3 якого основна діяльність - операції, пов`язані з виробництвом або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), що є головною метою створення підприємства і забезпечують основну частку його доходу.
Основним видом економічної діяльності ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, є будівництво житлових і нежитлових будівель (41.20), який відноситься до секції F «Будівництво».
При цьому, суд, враховуючи цільове призначення земельної ділянки, основний вид економічної діяльності ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, вважає, що належний позивачу на праві приватної власності об`єкт нежитлової нерухомості, щодо якого прийнято оскаржені податкові повідомлення-рішення, є таким, який відноситься до класу промислових та складських будівель. Відтак, на нього поширює свою дію податкова пільга, встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Разом із тим, суд критично оцінює повідомлення про результати огляду об`єкта нерухового майна, оскільки в ньому зазначено про характеристики об`єкта нерухомого майна станом на 30.05.2025, що не стосується податкових періодів, зазначених у спірних податкових повідомленнях-рішеннях.
У свою чергу відповідач суду не надав доказів на підтвердження того, що нерухомість, яка належить позивачу на праві власності, не відноситься класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) згідно із Класифікатором будівель і споруд НК 018:2023, та що вона не використовувалась позивачем за призначенням у його господарській діяльності за спірні періоди.
Твердження відповідача про не надання позивачем звітності за формою № 20-ОПП, як підставу для не застосування пільги, суд оцінює критично, оскільки норма підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не визначає залежність між наданням пільги та поданням звітності за формою № 20-ОПП. Крім того, неподання звітності за формою № 20-ОПП не тягне за собою безумовного висновку щодо відсутності факту використання об`єктів у господарській діяльності.
При цьому, суд не встановив, а контролюючий орган не надав належних та допустимих доказів (копія договору оренди, тощо), що вказане майно здавалось позивачем в оренду, лізінг, чи позичку, або використовувалось не за призначенням в 2020 - 2023 роках.
Таким чином, встановивши відповідність об`єкта нерухомості у сукупності з видом діяльності позивача умовам, які дають право на застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку про відсутність у контролюючого органу законодавчо визначених підстав для нарахування позивачу у спірних періодах (2020 - 2023 роки) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості, оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями.
В свою чергу, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному процесі, не надав суду доказів у спростування наявності підстав для віднесення належного позивачу об`єкта нерухомості до класу «Промислові та складські будівлі», не спростував використання позивачем такого об`єкта за призначенням у господарській діяльності та ненадання його позивачем в оренду, лізинг, позичку.
Позивач у позовній заяві, як підставу для скасування спірних податкових повідомлень-рішень, зазначає про порушення відповідачем строку їх направлення відповідно до норм підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 ПК України.
Разом з тим, позивач залишив поза увагою те, що Законом України від 17.03.2020 № 533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (набрав чинності 18.03.2020) підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено, зокрема, пунктом 52-2, яким, серед іншого, встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
В подальшому норма пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України змінена Законом України від 13.05.2020 № 591-IX, а саме слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Законом України від 03.03.2022 № 2118-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану", який набрав чинності 07.03.2022, підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 69, зокрема, підпунктом 69.9 установлено, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Закон України від 12.05.2022 № 2260-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану", який набрав чинності 27.05.2022, зупинив дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану, а також доповнив статтю 102 пунктом 102.9 такого змісту: "102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".
Законом України від 03.11.2022 № 2719-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу" (набрав чинності 25.11.2022) пункт 69.9 доповнено абзацом п`ятим, за змістом якого для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім, дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 та 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків; строків проведення камеральних перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення за результатами камеральної перевірки, прийняття рішення за результатом її розгляду, нарахування пені; строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування фінансових санкцій за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки та прийняття рішення за результатами їх розгляду, адміністративного арешту майна за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки; строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу; строків подання та розгляду скарг на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбачених підпунктом 56.23.3 пункту 56.23 статті 56 цього Кодексу.
Надалі, Законом України від 30.06.2023 № 3219-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" (набрав чинності 01.08.2023) пункт 102.9 статті 102 виключено.
Слід зазначити, що у постанові від 18.12.2024 у справі № 320/15639/23 Верховний Суд виснував, що перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи зупинявся:
- з 18 березня 2020 року по 17 березня 2022 року - відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України для всіх платників податків;
- з 07 березня 2022 року по 24 листопада 2022 року - відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України для всіх платників податків;
- з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - відповідно до пункту 102.9 статті 102 Кодексу, при цьому в період з 17 березня 2022 року по 27 травня 2022 року норма діяла без виключень, а з 27 травня 2022 року по 01 серпня 2023 року - з виключеннями щодо випадків, передбачених Податкового кодексу України.
Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що винесення позивачу податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно до підпункту "а" підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самих податкових повідомлень-рішень та не може бути підставою для їх скасування.
Враховуючи той факт, що перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи зупинявся, оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті у межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України, а тому, доводи позивача в частині порушення відповідачем строків прийняття оскаржуваних рішень, як підстава визнання їх протиправними та скасування, судом відхиляються, як безпідставні.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та їх слід скасувати.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, звільнення позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 27.03.2025 № 0017458-2413-2225-UA68040470000053519, від 27.03.2025 № 0017457-2413-2225-UA68040470000053519, від 27.03.2025 № 0017456-2413-2225-UA68040470000053519 та від 27.03.2025 року № 0017443-2413-2225-UA68040470000053519.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 )
Відповідач: | Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29000 , код ЄДРПОУ - 44070171)
Головуючий суддя | | Д.Л. Фелонюк