ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року 
м. Київ

справа №12зп-26/160
адміністративне провадження № К/990/24824/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Бевзенка В. М.,
суддів: Кравчука В.М., Стеценка С.Г.,
перевіривши касаційну скаргу перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2025 (у складі колегії суддів: Іванова С.М. (суддя-доповідач), Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.) у справі №12зп-26/160 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Державної служби геології та надр України про забезпечення позову до подання позовної заяви,-
УСТАНОВИВ :
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів попередніх інстанцій
11 березня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 10.03.2026 через систему «Електронний суд» заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - заявник, ТОВ "Мотронівський ГЗК") про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просило:
- зупинити дію наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 року №103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 3640 від 31.12.2004 до прийняття рішення судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 заяву представника ТОВ "Мотронівський ГЗК" про забезпечення позову задоволено, зупинено дію наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 року №103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 до прийняття рішення судом.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки правомірність наказу Державної служби геології на надр України від 07.03.2026 №103 в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду справи, а факт оскарження вказаного наказу не зупиняє його виконання, наявна реальна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та наявності підстав для забезпечення позову.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2025, апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 скасовано та у задоволенні заяви ТОВ "Мотронівський ГЗК" про забезпечення позову відмовлено.
Суд апеляційної інстанції скасовуючи ухвалу суду першої інстанції зазначив, що наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, насамперед мають існувати поза обґрунтованим сумнівом. Колегія суддів апеляційного суду виснувала, що суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Саме твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті, яке фактично ґрунтується на тих самих аргументах, які покладені в підстави позову, є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. У підсумку дійшов висновку, що застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Окрім того, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд констатувати, що належні та допустимі докази в розумінні статей 72-76, 150, 151 КАС України на підтвердження наведених обставин заявник взагалі не долучав до матеріалів заяви про забезпечення позову, а останні були подані ТОВ "Мотронівський ГЗК" до суду першої інстанції 26.03.2026, тобто після прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищенаведені докази не можуть бути взяті до уваги Третім апеляційним адміністративним судом, як доказ наявності обставин, які зумовлюють необхідність забезпечення позову при перегляді оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, а отже подана заява про забезпечення позову фактично є непідтвердженою, а оскаржувана ухвала є передчасною.
Рух справи в суді касаційної інстанції
29.05.2026 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ТОВ "Мотронівський ГЗК", у якій скаржник просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2025 та залишити в силі ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 у справі №12зп-26/160
Ухвалою Верховного Суду від 09.06.2026 касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 КАС України. Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги. 
В установлений судом строк скаржник подав заяву про усунення недоліків указаних в ухвалі Верховного Суду від 09.06.2026.
Ухвалою Верховного Суду від 20.07.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Мотронівський ГЗК" на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2025 та витребувано матеріали адміністративної справи №12зп-26/160 з суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2025 є неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац 2 частини четвертої статті 328 КАС України). 
28 липня 2026 року матеріали адміністративної справи № 12зп-26/160 надійшли до Верховного Суду.
30 липня 2026 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від Державної служби геології та надр України надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ "Мотронівський ГЗК".
Ухвалою Верховного Суду від 11.09.2026 адміністративну справу № 12зп-26/160 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження з 14.09.2026.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до того, що Третім апеляційним адміністративним судом при перегляді ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову в апеляційному порядку допущено неправильне застосування до спірних правовідносин положень частин першої, другої статті 150 КАС України та частини першої статті 151 КАС України. Скаржник вважає, що апеляційним судом безпідставно скасована законна і правильна по суті ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду про задоволення заяви ТОВ "Мотронівський ГЗК" про забезпечення позову. На думку скаржника скасовуючи ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третім апеляційним адміністративним судом проігноровані встановлені судом першої інстанції обставини та докази, що підтверджують обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції судового рішення.
Позиція інших учасників справи
Державною службою геології та надр України поданий відзив на касаційну скаргу ТОВ "Мотронівський ГЗК", в якому просить відмовити у задоволені касаційної скарги, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у цій справі залишити без змін.
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій статті 328 КАС України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права..
Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2025 у справі №12зп-26/160 відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими з огляду на таке.
Ключовим питанням під час касаційного перегляду справи є перевірка дотримання апеляційним судом вимог статей 150 - 154 КАС України в контексті наявності/відсутності підстав для забезпечення позову у цій справі, з урахуванням фактичних обставин і предмета позовних вимог, у спосіб, обраний позивачем і застосований судами попередніх інстанцій.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Отже, забезпечення позову є процесуальною гарантією реалізації судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Однак для того, щоб суд застосував заходи забезпечення позову, заявник (позивач) має довести наявність принаймні однієї з підстав, зазначених у частині другій статті 150 КАС України.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вважає, що забезпечувальні заходи (тимчасові заборони), які суд застосовує під час вирішення спору, мають відповідати закону, враховувати суспільні інтереси та забезпечувати пропорційність між обраними засобами й метою, яку прагне досягти суд. Зазначена позиція відображена в рішеннях ЄСПЛ від 17 травня 2016 року у справі «Джиніч проти Хорватії» (Dћiniж v. Croatia, № 38359/13, пункти 61- 62) та від 16 березня 2021 року у справі «Карагасаноглу проти Туреччини» (Karahasanoglu v. Turkey, заяви № 21392/08 та дві інші, пункти 144- 153).
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Подібна правова позиція щодо критеріїв забезпечення позову викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11.01.2022 у справі № 640/18852/21, від 28.07.2022 у справі № 640/31850/20, від 27.09.2023 у справі № 280/5917/22.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен вказати мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними .
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019, від 28.07.2022 у справі № 640/31850/20).
У справі, що розглядається, ТОВ "Мотронівський ГЗК" звернулось до суду із заявою про забезпечення позову, в якому просило зупинити дію зупинити дію наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 року №103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 3640 від 31.12.2004 до прийняття рішення судом. Мотивувало такі вимоги тим, що прийняття Державною службою геології та надр України рішення про припинення дії спеціального дозволу, зобов`язує надрокористувача зупинити проведення робіт, передбачених відповідним спеціальним дозволом на користування надрами, на наданій йому в користування ділянці надр. Зазначило, що важливість роботи підприємства полягає у наданні можливості реалізувати законне право на працю та виплачувати заробітну плату своїм співробітникам, а у разі зупинки господарської діяльності ТОВ "Мотронівський ГЗК" внаслідок припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 працівники ТОВ "Мотронівський ГЗК" залишаться без джерел і засобів до існування. Фактично проведення робіти з рекультивації, відновлення ґрунту за відсутності дозволу неможливе, в зв`язку із припиненням права користування земельною ділянкою та права на виконання подібних робіт. Таким чином, прийняття Державною службою геології та надр України незаконного рішення про припинення дії спеціального дозволу №3640 від 31.12.2004 року позбавить ТОВ "Мотронівський ГЗК": права на видобування корисних копалин на підставі отриманого на законних підставах спеціального дозволу; спричинить неможливість в подальшому здійснення заявником свого основного виду господарської діяльності; порушить права ТОВ "Мотронівський ГЗК" на свободу підприємницької діяльності; порушить права ТОВ "Мотронівський ГЗК" на заборону від незаконного втручання та перешкоджання його господарській діяльності; призведе до порушення як законних прав та інтересів ТОВ "Мотронівський ГЗК", так і його працівників, оскільки заявником надається можливість реалізувати право на працю значній кількості працівників. Заявник також, зокрема, зазначив, що прийняття Державною службою геології та надр України протиправного, безпідставного рішення, як суб`єктом владних повноважень, обмежило здійснення позивачем господарської діяльності, що є порушенням прав, свобод та законних інтересів ТОВ "Мотронівський ГЗК".
Тобто доводи заявника зводяться до безпідставності, необґрунтованості та неспівмірності, на його думку, зупинення дії спеціального дозволу, що становить предмет доказування у цій справі, який має досліджуватись під час розгляду справи по суті.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 висловлено правовий висновок, згідно із яким позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
Таким чином забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 №103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 3640 від 31.12.2004 до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду пред`явленого ТОВ "Мотронівський ГЗК" позову, не відповідає меті інституту забезпечення позову, оскільки фактично легалізує продовження дозвільної діяльності позивача, щодо дії спеціального дозволу з приводу якого виник спір у цій справі.
Не можна залишити поза увагою і те, що до заяви про забезпечення позову від 10.03.2026 ТОВ "Мотронівський ГЗК" не додало жодних належних та допустимих доказів в розумінні статей 72-76, 150, 151 КАС України на підтвердження наведених у заяві обставин. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що докази на підтвердження наведених у заяві обставин були подані ТОВ "Мотронівський ГЗК" до суду першої інстанції лише 26.03.2026, тобто після прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Відповідно суд першої інстанції не надавав їм правової оцінки. 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції обмежився лише висновком, що вважає обґрунтованими вимоги заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 року №103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 року до прийняття рішення судом.
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що зазначені ТОВ "Мотронівський ГЗК" у заяві про забезпечення позову доводи не давали суду першої інстанції підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені статтею 151 КАС України України, оскільки заявником у цій справі жодним чином не доведено та документально не підтверджено обставини (до заяви про забезпечення позову від 10.03.2026 та станом на момент постановлення ухвали судом першої інстанції докази на підтвердження наведених у заяві обставин були відсутні), які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення чи які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, як і не надано доказів можливості настання невідворотних наслідків для господарської діяльності ТОВ "Мотронівський ГЗК", зокрема: щодо кількості працівників яким не можливо буде виплачувати заробітну плату; обґрунтованого розрахунку можливих фінансових збитків тощо. Тобто, ТОВ "Мотронівський ГЗК" у межах цієї справи наводить лише загальні твердження про можливість настання негативних наслідків для його господарської діяльності, проте, жодної конкретної аргументації не вказано та доказів на її підтвердження не надано.
Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті, яке фактично ґрунтується на тих самих аргументах, які покладені в підстави позову, є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, чого не відбулось у цій справі, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Недоведеність таких обставин є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки обов`язковою передумовою для співставлення інтересів сторін є встановлення реальності впливу або можливості впливу на такі інтереси спірних правовідносин, в той час як у цій справі станом на момент звернення із заявою про забезпечення позову та постановлення ухвали судом першої інстанції про забезпечення позову, докази на підтвердження наведених у заяві обставин, про які вказував позивач були відсутні. Вжиття заходів забезпечення позову на основі одних лише тверджень є невиправданим та порушує правову визначеність у відповідних правовідносинах.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування заходів забезпечення адміністративного позову є помилковим та передчасним.
Отже, ТОВ "Мотронівський ГЗК" не доведено необхідність вжиття застосованого судом першої інстанції заходу забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, застосований захід є таким, що суперечить приписам частини другої статті 151 КАС України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Таким чином, Верховний Суд не встановив неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи порушення ним норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови та погоджується з його висновками.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на результат розгляду цієї справи розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат"залишити без задоволення. 
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2025 у справі №12зп-26/160 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.
Суддя - доповідач В. М. Бевзенко
Судді   В. М. Кравчук
С. Г. Стеценко