П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/10713/25

Суддя першої інстанції: Ярощук В.Г.
Час та місце ухвалення судового рішення «--:--»: м.Миколаїв
Повний текст судового рішення складений: 09.12.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо виплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно;
зобов`язання нарахувати і виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 у сумі 84886,07грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;
визнання протиправною бездіяльність щодо виплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.05.2024 включно;
зобов`язання нарахувати та виплатити йому індексацію-різницю грошового забезпечення 3874,34грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 20.05.2024 включно у загальній сумі 289200,73грн. відповідно до норм абз.4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за період проходження служби, зокрема у період з 01.12.2015 по 28.02.2018, відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася позивачу індексація грошового забезпечення у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із визначенням базового місяця - січень 2008, а також індексація-різниця грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 20.05.2024. За розрахунком позивача, невиплачена сума індексації за період 01.12.2015 по 28.02.2018 у загальному становить 84886,07грн., за період 01.03.2018 по 20.05.2024 - 289200,73грн. Крім того, позивач вважає, що виплата спірних сум має здійснюватись із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку від 15.01.2004 №44 за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців». 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 84886,07грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення в сумі 3874,34грн. за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 у загальному розмірі 202224,85грн. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, включно з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, з урахуванням наступних підвищень розмірів посадових окладів грошового забезпечення; у задоволенні решти вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що індексація є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та однією з основних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. При цьому, січень 2008 є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, оскільки за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 до 28.02.2018 для цілей застосування Порядку №1078 (із змінами, внесеними Постановою №1013) є січень 2008. Суд прийняв до уваги розрахунок позивачем невиплачених йому сум індексації, у зв`язку з чим дійшов висновку, що відповідач протиправно не нарахував і не виплатив позивачу індексацію за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 у розмірі 84886,1грн. Стосовно індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.05.2024, суд зазначив, що оскільки грошове забезпечення позивача у березні 2018 підвищилося на 588,81грн., при цьому сума індексації у березні 2018 становить 4463,15грн., останній має право на отримання індексації-різниці у розмірі 3874,34грн. щомісячно. Проте, суд зауважив, що таке право наявне у позивача лише за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, оскільки у 2023 дія Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» була зупинена, у зв`язку з чим дійшов висновку, що відповідач правомірно не нараховував і не виплачував індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 та нараховував її наростаючим підсумком, починаючи з 01.01.2024 за період з 01.01.2024 по 20.05.2024. Суд визначив до виплати загальну суму індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 у розмірі 224711,72грн. Крім того, в рішенні зазначено про те, що нарахування та виплата індексації має бути проведена із одночасною компенсацією відповідно до п.2 Порядку №44. Стосовно виплати спірних сум за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», вказано, що виплата грошового забезпечення та компенсація сум податку з доходів фізичних осіб здійснюється насамперед за видатками, що встановлені бюджетній установі за бюджетними асигнуваннями за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», відповідно у задоволенні вимог в цій частині було відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять: позивач - рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове про задоволення позовних вимог; відповідач - рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що абз.18 п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у частині виплати поточної індексації грошового забезпечення. Оскільки виплата індексації-різниці грошового забезпечення зазначеними положеннями не зупинялась, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 індексація різниця грошового забезпечення належить до виплати. Стосовно періоду з 01.01.2024 по 20.05.2024 скаржник зазначає, що рішеннями Уряду з 01.03.2018 не відбулось зміни посадових окладів військовослужбовців, а тому відповідач протиправно не застосував абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 та не виплатив індексацію-різницю грошового забезпечення. 
В свою чергу відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 індекс споживних цін не перевищував поріг 103%, а тому відсутні підстави для виплати позивачу індексації з врахуванням базового місяця січень 2008. Також, апелянт зазначає, що позивач з 20.05.2024 був переведений до військової частини НОМЕР_2 , та відповідно був розрахований по всім видам грошового забезпечення. З цих підстав, військова частина зауважує на порушенні позивачем тримісячного строку звернення до суду, визначеного ст.233 КЗпП України. 
Розгляд апеляційної скарги у справі здійснюється апеляційним судом у змішаній формі відповідно до п.112 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 №1845/0/15-21.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що, зокрема з 01.12.2015 ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2024 №164 виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів грошового забезпечення як такий, що вибув до подальшого місця служби. 
Сторонами не заперечується, що у період проходження військової служби, відповідач не здійснив нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення в повному обсязі, а саме: за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із визначенням базового місяця – січень 2008, за період з 01.03.2018 по 20.05.2024 – щомісячної фіксованої суми індексації-різниці, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011 XII (надалі - Закон №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно ч.3 вищезазначеної статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом №1282-ХІІ.
Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (надалі - Закон України №1282-ХІІ) визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст.2 Закону України №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Частинами 1-2 ст.5 Закону України №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також, Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону України №1282-Х1І).
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, що визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (надалі - Порядок №1078).
Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до п.4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Крім того, звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Відповідно до п.5 Порядку №1078 (у редакції від 15.12.2015 на момент виникнення спору) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
В редакції від 24.02.2016, 24.11.2016, 24.10.2017 п. 5 Порядку №1078 є аналогічним.
В редакції 15.03.2018 п.5 викладено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Отже, аналізуючи вищезазначене, місяць у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації.
Відповідно до змісту п.5 Порядку №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця.
Тож, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).
Тому, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць.
Окрім того, відповідно до п.5 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації пов`язується з місяцем підвищенням тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.
Отже, збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01.01.2008, а отже січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення.
Зі вступом в дію постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців, наступним підвищенням посадових окладів військовослужбовців було 01.03.2018.
Таким чином, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018.
Колегія суддів не надає оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для виплати позивачу загальної суми індексації із визначенням базового місяця січень 2008 за період з 01.12.2025 по 28.02.2018 у розмірі 84886,07грн., оскільки апеляційна скарга не містить жодних доводів чи спростувань в цій частині вимог. 
Також, із системного аналізу абз.абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що ним врегульовано виплату індексації-різниці, право на яку виникає у особи в тому випадку, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
При цьому, нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Тому, враховуючи, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз.абз.3, 4, 6 п.5 Порядку №1078, колегія суддів вважає, що повноваження відповідача щодо виплати цієї суми не є дискреційними.
Між тим, з урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою встановлено нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п.п.5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
В свою чергу, у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача, суб`єкту владних повноважень належало вирішити питання наявності у позивача права на отримання суми індексації-різниці.
Тому, з огляду на вимоги абз.4 п.5 Порядку №1078, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення його доходу в березні 2018 дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018.
В свою чергу, у випадку, коли відповідна умова наявна, розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №400/3826/21.
Так, з довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2024 про розмір грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 20.05.2024 вбачається, що його грошове забезпечення у лютому 2018 становило 11821,04грн., у березні 2018 – 12409,85грн. 
Отже, розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 склав 588,81грн. (12409,85грн. - 11821,04грн.).
Враховуючи розмір прожиткового мінімуму у березні 2018 року (1762грн.), величину приросту індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення у березні 2023, з моменту підвищення посадового окладу у січні 2008 (253,3%), встановлено, що розмір можливої індексації в березні 2018 складає 4463,15грн. (1762грн. х 253,3%).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання щомісячної індексації-різниці, виходячи з фіксованої величини у розмірі 3874,34грн. (4463,15грн. - 588,81грн.) щомісячно.
Разом з тим, щодо періоду, за який позивачу підлягає до виплати щомісячна сума індексації-різниці у розмірі 3874,34грн., колегія суддів враховує, що абз.18 п.3 Закону України від 03.11.2022 №2710-IX «Про Держаний бюджет України на 2023 рік» установлено зупинити на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Зазначене положення є чинним та не визнавалось неконституційним, а тому у відповідача не було підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2023 по 31.12.2023, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Тобто, у позивача наявне право на отримання фіксованої суми індексації, зокрема у період з 01.03.2018 по 31.21.2022.
Доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що абз.18 п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено лише виплату поточної індексації грошового забезпечення, тоді як виплата індексації-різниці не зупинялась є необґрунтованими, оскільки фіксована індексація-різниці за своєю правовою природою є невід`ємною складовою єдиного поняття «індексація грошового забезпечення» та не регулюється окремим законом чи нормативно-правовим актом, а тому загальне зупинення дії Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» на 2023 нівелювало правові підстави для нарахування та виплати будь-яких її елементів, у т.ч. індексації-різниці грошового забезпечення. 
Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи позивача в частині наявності також і правових підстав для виплати індексації-різниці, починаючи з 01.01.2024 по 20.05.2024, оскільки принцип індексації-різниці грошового забезпечення полягає в тому, що якщо у місяці підвищення посадових окладів розмір цього підвищення є меншим за суму поточної індексації, яку військовослужбовець мав отримати, то йому виплачується різниця між цими двома величинами. При цьому, визначальним чинником такого розрахунку є виключно факт зміни (підвищення) посадового окладу, який з 01.03.2018 нормативно-правовими актами законодавства не підвищувався.
За правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10.10.2024 у справі №360/1086/23, від 03.03.2023 у справі №400/3826/21 для належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача судам необхідно перевіряти обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, розраховувати їх і, відповідно, у судовому рішенні указувати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.
Обраховуючи конкретну суму індексації, виходячи із приведених вище розрахунків суми індексації-різниці, що належить до виплати позивачу у розмірі 3874,34грн. щомісячно, слід врахувати, що суд першої інстанції за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 визначив загальну суму, що становить 202224,85грн., що не оспорюється позивачем.
Натомість період з 01.01.2024 по 20.05.2024 становить 4 місяці 20 днів, відповідно до виплати підлягає сума у розмірі 18080,16грн. (3874,34грн.х4 +(3874,34грн./30дн.)х20дн). 
Щодо здійснення нарахування та виплати позивачу сум індексації із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (надалі - Порядок №44), який визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.
Згідно пунктів 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Аналіз наведених вище норм Порядку №44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
На підставі наведеного, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Крім того, суд зауважує, що вимога позивача щодо здійснення перерахунку і виплату індексації грошового забезпечення за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» не підлягає задоволенню, оскільки саме відповідач має повноваження щодо визначення коду економічної класифікації видатків при здійсненні перерахунку грошового забезпечення позивача.
Доводи відповідача щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду, оскільки позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, визначений ст.233 КЗпП України, не знайшли свого підтвердження, оскільки (з урахуванням дати звернення до суду з позовом 03.10.2025) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, в даному випадку у серпні 2025 після отримання листа-відповіді військової частини на запит позивача щодо виплачених йому сум грошового забезпечення за період проходження військової служби. 
З урахуванням наведеного, з огляду на те, що при вирішенні справи суд першої інстанції дійшов помилкових висновків що відсутності у позивача права на отримання індексації-різниці грошового забезпечення у період з 01.01.2024 по 20.05.2024, у відповідності до ст.317 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню. 
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2024 по 20.05.2024.
Ухвалити у цій частині постанову, якою визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 20.05.2024 з урахуванням абз.4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 20.05.2024 відповідно до норм абз.4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 у розмірі 3874,34грн. щомісячно, у загальній сумі 18080,16грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на військову частину НОМЕР_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач | | А.В. Крусян
Судді | | О.А. Шевчук   О.В. Яковлєв