ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 червня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 398/2733/25
провадження № 22-ц/4809/840/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашко С. І., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якоі діє представник – адвокат Ковальов Андрій Ігорович, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Молонова Ю. В.) від 21.01.2026, 
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
07.05.2025 засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Гулий Андрій Васильович, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, просив визнати за відповідачем право власності на частку ТЗ марки BMW, модель Х6, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу, та стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію за частини вартості вказаного ТЗ в сумі 463 500 грн.
Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що з 23.10.2018 вони з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак 29.04.2025 позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу (справа № 398/2536/25). 
У період шлюбу за рахунок спільних коштів вони придбали майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: транспортний засіб марки BMW, модель Х6, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 . Згідно з договором купівлі-продажу 3542/2024/4746385 транспортного засобу від 10.07.2024, придбаний та зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , належним користувачем є ОСОБА_1 . 
Згідно зі звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 28.04.2025, оціночна вартість ТЗ становить 927 000 грн, відповідно 1/2 частка вартості майна, яка припадає на кожного із подружжя, складає 463 500 грн. 
У позасудовому порядку поділити неподільне майно неможливо, а тому виникла необхідність звернення до суду з позовом про поділ спільного майна, набутого у власність подружжям за час перебування у шлюбі. 
Позивач бажає залишити право власності на ТЗ марки BMW, модель Х6, номерний знак НОМЕР_1 , за відповідачем, натомість відмовитися від своєї частки у праві спільної сумісної власності на ТЗ та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за належну йому 1/2 частку у їх спільному майні. 
2.Короткий зміст рішення суду
21.01.2026 Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області ухвалив рішення, яким прийняв відмову ОСОБА_1 від позову в частині позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на частку ТЗ марки BMW, модель Х6, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , та закрив провадження у справі в цій частині. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення грошової компенсації за його частку у їх спільному майні задовольнив, стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частин вартості автомобіля марки BMW, модель Х6, номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , у розмірі 463 500,00 грн.
Суд мотивував своє рішення тим, що сторони у справі під час шлюбу за власні кошти придбали ТЗ марки BMW, модель Х6, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який належав їм на праві спільної сумісної власності.
Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 здійснила відчуження (дарування) спільного майна подружжя без попередньої згоди позивача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на його користь компенсації вартості належної йому при поділі частки у їх спільному майні, виходячи з ринкової (дійсної) вартості транспортного засобу, що становить 463500,00 грн.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Ковальов Андрій Ігорович, звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.01.2026 у справі № 398/2733/25, просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Доводи апеляційної скарги полягають у незгоді відповідача з оцінкою доказів, яку надав суд, та з висновками суду.
Зокрема, апелянт вважає, що суд безпідставно визнав доведеною обставину, що автомобіль марки BMW, модель Х6, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , було придбано за кошти подружжя. Наявність у подружжя відповідних заощаджень на день придбання автомобіля не підтверджено доказами. До того ж суд не звернув увагу на те, що продавець автомобіля, ОСОБА_3 , є матір`ю ОСОБА_2 і передала своїй дочці та зятю автомобіль в користування. 
Суд також не врахував, що на час розгляду цієї справи, але в період шлюбу сторін, спірний автомобіль вибув із володіння подружжя ОСОБА_4 на підставі договору дарування транспортного засобу № 3542/2025/5339697 від 13.05.2025, відтак, відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, презюмується наявність згоди відповідача на вчинення цього правочину, тому це майно не може бути предметом поділу між сторонами у цій справі.
Крім того, апелянт вважає явно завищеною вартість спірного автомобіля, яку позивач оцінив у 927000,00 грн. Така вартість суперечить його ринковій вартості, вказаній у договорі купівлі-продажу транспортного засобу № 3542/2024/4746386 від 10.07.2024 – 800000 грн.
4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Гулий Андрій Васильович, подав до Кропивницького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому виклав незгоду з вимогами та доводами відповідача. Зокрема, вказав на безпідставність твердження апеляційної скарги про нібито недоведеність позову. Водночас позивач заперечує надання ним згоди відповідачу на дарування їхнього спільного автомобіля. 
5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні
Сторони (позивач та відповідач) повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але у призначений час у судове засідання до суду апеляційної інстанції особисто не з`явилися.
Представник апелянта, відповідача ОСОБА_5 , адвокат Ковальов Андрій Ігорович, який брав участь у справі в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скаргу, просив її вимоги задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Гулий Андрій Васильович, який також брав участь у справі в режимі відеоконференції, вимог апеляційної скарги не визнав, просив залишити її без задоволення.
З огляду на неявку учасників, але явку їхніх представників, колегія суддів на місці постановила ухвалу про розгляд справи без особистої присутності сторін. 
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на зміст положень ст. 367 ЦПК України слід дійти висновку, що Кодексом встановлено обмеження щодо перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, законодавець чітко окреслив межі апеляційного перегляду, дозволивши перегляд справи лише у межах тих доводів і вимог, якими обґрунтовано у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, крім випадку, якщо буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, беручи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду має перевірити повноту і правильність з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, правильність висновків суду, а також правильність застосування судом норм матеріального права в частині задоволеного позову 
Відтак колегія суддів апеляційного суду не переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в частині прийняв відмову ОСОБА_1 від позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на частку транспортного засобу та закриття провадження у справі стосовно цієї вимоги. 
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
23.10.2018 відбулася державна реєстрація шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_4 , що підтверджується відомостями копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а. с. 10).
Згідно з копією договору купівлі-продажу 3542/2024/4746385 транспортного засобу від 10.07.2024, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 транспортний засіб марки BMW, модель Х6, номерний знак: НОМЕР_1 , рік випуску - 2013, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , ціна транспортного засобу 800000,00 грн (а. с. 13).
Згідно з повідомленням ТСЦ МВС № 3542 транспортний засіб BMW Х6, 2013 р.в., VIN код № НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_1 , було зареєстровано 13.05.2020 за ОСОБА_2 та 14.05.2020 перереєстровано на іншого власника за договором купівлі-продажу. 10.07.2024 перереєстровано на ОСОБА_2 (а. с. 98).
Згідно з електронною копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марка: BMW, модель: Х6, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_1 , станом на дату оновлення, 28.04.2025, його належним користувачем є ОСОБА_1 (а. с. 14).
Відповідно до копії звіту про оцінку колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем Р. Желудченком суб`єкта оціночної діяльності ПП «Виробничо-комерційне агенство «Ріко-Інвест», ринкова вартість автомобіля марки BMW, модель Х6, номерний знак: НОМЕР_1 , станом на 28.04.2025 складає 927 000,00 грн (а. с. 15 - 24).
Згідно з копією договору дарування транспортного засобу № 3542/2025/5339697 від 13.05.2025, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 автомобіль марки BMW, модель Х6, номерний знак: НОМЕР_1 (а. с. 53).
13.05.2025 транспортний засіб BMW Х6, 2013 р.в., VIN код № НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 перереєстровано на іншого власника за договором дарування, що підтверджується відомостями повідомлення ТСЦ МВС № 3542 від 26.09.2025 № 31/31/3542 (а. с. 98).
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 23.11.2025 ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення у Військовій частині НОМЕР_4 , за період 2017 року у розмірі 201182,43 грн, за 2018 рік - у розмірі 245152,65 грн, за 2019 рік - у розмірі 318554,00 грн, за 2020 рік - у розмірі 306509,40 грн, за 2021 рік - у розмірі 445665,37 грн, за 2022 рік - у розмірі 824 090,48 грн, за 2023 рік - у розмірі 766 530,06 грн, за 2024 рік - у розмірі 935 509,75 грн.
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1.Норми права та їх джерела
Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ст. 41 Конституції України).
За змістом статей 316, 317, 319 ЦК України, право власності полягає у праві особи (власника) володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України).
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).
Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ч. 1 ст. 36 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).
Крім того, згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України).
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
Аналогічну за змістом норму містить ч. 2 ст. 372 ЦК України.
Підстави, за яких за рішенням суду частка одного із подружжя може бути збільшена передбачені ч. 2, ч. 3 ст. 70 СК України.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, ч. 2 ст. 71 СК України).
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 71 СК України).
Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області розглянув справу № 398/2733/25 про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Встановивши, що 13.05.2025 об`єкт їхнього права спільної сумісної власності, автомобіль марки: BMW, модель: Х6, номерний знак: НОМЕР_1 , був подарований ОСОБА_2 її матері без згоди ОСОБА_1 , суд ухвалив рішення, яким стягнув з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні подружжя.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів апеляційного суду має перевірити доводи апеляційної скарги, правильність і повноту встановлення судом обставин справи, обґрунтованість висновків суду та правильність застосування норм матеріального і процесуального права. 
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Норми ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України встановлюють презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. 
Зміст ст. 61 СК України вказує на те, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Вказана презумпція є спростовною, відтак один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. 
З урахуванням принципу змагальності цивільного судочинства, а також встановленого ч. 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України розподілу обов`язку доказування і подання доказів, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такі ж по суті висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. 
Встановивши на підставі письмових доказів у справі, що під час шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а саме 10.07.2024, остання уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 3542/2024/4746385 транспортного засобу, автомобіля марки BMW, модель Х6, номерний знак: НОМЕР_1 , рік випуску - 2013, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ця річ з часу її придбання була об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 (сторін у справі). 
Відповідач ОСОБА_2 , яка заперечувала поширення правового режиму спільного сумісного майна нацей автомобіль, не спростувала презумпції спільності цього майна подружжя, не довела належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами того, що, за її твердженням, автомобіль не був куплений за кошти подружжя, а переданий її матір`ю їм з відповідачем лише в користування (дивись відзив на позовну заяву, а. с. 45 – 47). 
Встановлена ст. 204 ЦК України презумпція дійсность правочину поширюється на вказаний договір купівлі-продажу 3542/2024/4746385 транспортного засобу від 10.07.2024 і ніким у встановленому законом порядку не спростована. 
Підстав вважати цей договір нікчемним сторони не навели, а суд не встановив.
Суд правильно не врахував показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 так, як свідки пов`язані зі сторонами родинними зв`язками, кожен з них свідчив на користь свого родича, а їхні показання суперечать одне одному та не підтверджуються іншими доказами у справі. 
До того ж незалежно від змісту показань свідків, сама по собі відсутність або недостатність доказів наявності заощаджень у подружжя не є достатньою для спростування презумпції спільної сумісної власності на набуте за час шлюбу майно.
Також суд першої інстанції правильно виходив з того, що незалежно від розірвання шлюбу позивач має право вимагати поділу їх з відповідачкою спільного майна, зокрема в судовому порядку, оскільки таке право прямо передбачене ст. 69, 71 СК України. 
Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, а позивач не претендує на те, щоб це майно в натурі було виділене йому, він має право висувати вимогу про присудження автомобіля відповідачці, а йому - грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. 
Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (див. п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Встановивши, що після того, як ОСОБА_1 пред`явив до ОСОБА_2 позов про розірвання шлюбу (справа № 398/2536/25), а також позов про поділ спільного їх майна, відповідач на підставі договору дарування транспортного засобу № 3542/2025/5339697 від 13.05.2025 відчужила їх спільний автомобіль ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності, якою без його згоди розпорядився відповідач.
Цей висновок суду узгоджується з роз`ясненнями, які надав Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».
Колегія суддів апеляційного суду вважає неспроможними аргументи апеляційної скарги про поширення на цей договір дарування спірного автомобіля встановленої ч. 2 ст. 65 СК України презумпції згоди другого із подружжя ( ОСОБА_1 ) на його укладення відповідачем.
З огляду на предмет договору дарування транспортного засобу № 3542/2025/5339697 від 13.05.2025, а також вартість подарованого відповідачем автомобіля, яка згідно зі звітом про оцінку колісного транспортного засобу станом на 28.04.2025 становила 927000,00 грн, цей договір стосувався безоплатного відчуження цінного майна подружжя, а тому відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України відповідач мала отримати письмову згоду позивача на його укладення.
Проте позивач письмової згоди відповідачу на укладення договору дарування автомобіля не надав, що визнається відповідачем. 
Безпідставними є також твердження апеляційної скарги про завищену вартість спірного автомобіля, яку позивач оціниву 927000,00 грн. 
Вартість транспортного засобу суд визначив на підставі наданого позивачем доказу – звіту про оцінку колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем Р. Желудченком суб`єкта оціночної діяльності ПП «Виробничо-комерційне агенство «Ріко-Інвест». Тобто оцінку здійснив не позивач на свій розсуд, а уповноважений відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єкт.
Суд дав правильну оцінку належності, допустимості, достатності та достовірності цього доказу.
Відповідач інших доказів оцінки вартості автомобіля не надав, а його покликання на вартість, вказану у договорі купівлі-продажу транспортного засобу № 3542/2024/4746386 від 10.07.2024 – 800000 грн, суд першої інстанції обґрунтовано до уваги не взяв так, як вказана в договорі ціна визначена на розсуд сторін договору, до того ж вона є неактуальною на час звернення позивача до суду та розгляду цієї справи, зважаючи на час, що минув з дня купівлі автомобіля.
9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Встановивши, що ОСОБА_2 без письмової згоди позивача розпорядилася автомобілем, який належав їм з ОСОБА_1 як подружжю на праві спільної сумісної власності, суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за його частку у спільному майні відповідно до розміру цієї частки та вартості автомобіля на час розгляду справи.
Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
10.Про судові витрати
Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що колегія суддів апеляційного суду відхиляє вимоги апеляційної скарги і залишає оскаржене відповідачем рішення місцевого суду без змін, то підстав для зміни здійсненого судом розподілу судових витрат немає.
З цієї самої підстави витрати відповідача на сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги покладаються на нього без компенсації.
Позивач заяву про розподіл судових витрат у зв`язку переглядом справи в суді апеляційної інстанції не подав.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якої діє представник – адвокат Ковальов Андрій Ігорович, залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.01.2026 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 13.08.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко