Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
Справа №338/1221/26
Провадження №2/338/1128/26
01 вересня 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Решетова В.В.
з участю секретаря Смеречук Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 31.10.2025-100000885 від 31 жовтня 2025 року в загальному розмірі 19 100 грн 00 коп.
Позов обґрунтовано тим, що між сторонами в електронній формі укладено кредитний договір№ 31.10.2025-100000885 від 31 жовтня 2025 року, за умовами якого відповідачу надано 5 000 грн 00 коп. на 217 днів, з кінцевою датою повернення 04 червня 2026 року. Позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань та просить стягнути 5 000 грн 00 коп. основного боргу, 7 750 грн 00 коп. процентів за користування кредитом, 450 грн 00 коп. комісії, пов`язаної з наданням кредиту, 900 грн 00 коп. комісії за обслуговування кредитної заборгованості та 5 000 грн 00 коп. процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
Крім того, позивач просить розподілити судові витрати: сплачений судовий збір у сумі 2 662 грн 40 коп. та витрати, пов`язані з направленням відповідачу копії позовної заяви з додатками, у сумі 120 грн 18 коп. У позові також наведено попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн та зазначено, що докази їх понесення будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Ухвалою Богородчанського районного суду від 21 липня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Представник позивача «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечував. 
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади.. 
Про причини неявки ОСОБА_1 суд не поінформував, своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило. 
З огляду на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
У зв`язку з неприбуттям в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. 
Суд, дослідивши письмові та електронні матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 31 жовтня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір № 31.10.2025-100000885, складовими якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Зазначені документи містять електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором E7792.
У заявці зазначені персональні дані ОСОБА_1 , його РНОКПП НОМЕР_1 та реквізити належного йому електронного платіжного засобу №4441-11XX-XXXX-9853. Відомості системи BankID НБУ щодо ПІБ, РНОКПП, дати народження та адреси позичальника узгоджуються з даними кредитного договору.
Відповідно до умов договору сума кредиту становить 5 000 грн 00 коп., строк кредитування - 217 днів з дати надання кредиту, дата повернення - 04 червня 2026 року. Продовження строку кредитування договором не передбачено.
Договором погоджено фіксовану процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1 % за один день користування кредитом протягом перших трьох чергових періодів та ставку «Економ» у розмірі 0,5 % за один день протягом наступних чергових періодів. Водночас денна процентна ставка у значенні Закону України «Про споживче кредитування» визначена сторонами в розмірі 0,72 %, виходячи із загальних витрат за споживчим кредитом, суми кредиту та строку кредитування.
Також сторони погодили комісію, пов`язану з наданням кредиту, у розмірі 9 % від суми кредиту, що становить 450 грн 00 коп., та комісію за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 450 грн 00 коп. у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом.
Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 1-1804 від 18 квітня 2026 року підтверджено, що 31 жовтня 2025 року о 11:38:30 на платіжну картку №4441111030729853 перераховано 5 000 грн 00 коп., номер транзакції в системі iPay.ua 906806430, призначення платежу - видача за договором кредиту № 31.10.2025-100000885. Останні цифри цієї картки відповідають реквізитам електронного платіжного засобу, зазначеним у заявці позичальника.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Відповідно до ст. 3 Закону № 675-VIII, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена, шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). 
З огляду на встановлені фактичні обставини справи позивачем доведено, що кредитний договір № 31.10.2025-100000885 від 31 жовтня 2025 року укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію". 
При цьому ОСОБА_1 на веб-сайті кредитодавця та через особистий кабінет подавав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе. 
Ідентифікація ОСОБА_1 на веб-сайті кредитодавця здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, місця проживання, електронної пошти, номера платіжного засобу, на який необхідно перерахувати кошти, тощо. 
Доказів, що вказаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, відповідачем не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження ОСОБА_1 міг отримати кредитні кошти. 
Надані позивачем докази в сукупності підтверджують факт перерахування відповідачу ОСОБА_1 31 жовтня 2025 року від ТОВ «Споживчий центр» кредитних коштів у розмірі 5000 грн на платіжну (банківську картку) № НОМЕР_2 , дана обставина не заперечується відповідачем. 
За таких обставин, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження факту укладення кредитного договору між сторонами та перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів згідно з умовами договору. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 01 липня 2026 року містить 5 000 грн 00 коп. непогашеного основного боргу та 7 750 грн 00 коп. договірних процентів. Його арифметична перевірка показує, що з 31 жовтня 2025 року по 31 січня 2026 року включно, тобто за 93 дні, за ставкою 1 % від 5 000 грн щоденно нараховано 4 650 грн 00 коп.; з 01 лютого 2026 року по 04 червня 2026 року включно, тобто за 124 дні, за ставкою 0,5 % нараховано 3 100 грн 00 коп. Загальна сума процентів становить 7 750 грн 00 коп.
Також, встановлено що з 05 червня 2026 року договірні проценти у розрахунку позивача не нараховувалися. Таким чином, вимоги про стягнення 5 000 грн 00 коп. основного боргу та 7 750 грн 00 коп. процентів за користування кредитом підтверджені умовами договору, тому заборгованість за основним богом та відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією, пов`язаної з наданням кредиту, у сумі 450 грн 00 коп., суд приходить до наступних висновків.
Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом визначені як витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника, для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
У цій справі розмір комісії за надання кредиту прямо визначений договором у відсотковому та грошовому вираженні - 9 % від суми кредиту, або 450 грн 00 коп.. Комісія відображена в погоджених умовах кредитування та врахована у загальних витратах за кредитом. Факт надання кредиту підтверджений окремим платіжним документом. За таких обставин погоджена разова комісія, пов`язана з наданням кредиту, не суперечить наведеним положенням Закону та підлягає стягненню.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 900 грн 00 коп. суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено право споживача на безоплатне отримання на його вимогу, але не частіше одного разу на місяць, інформації про поточний розмір заборгованості та іншої визначеної законом інформації. Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що умова договору про оплатність інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вправі отримувати безоплатно один раз на місяць, є нікчемною. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) уточнила, що якщо кредитним договором не визначено перелік додаткових та супутніх послуг, за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, відповідна умова є нікчемною.
На відміну від обставин справи № 204/224/21, у договорі між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 визначено зміст оплачуваного обслуговування: організація та забезпечення інформаційної підтримки позичальника телефоном, в особистому кабінеті та у відділеннях, забезпечення можливості здійснювати платежі онлайн, відновлення паролю, інформування про дати чергових платежів, консультаційні послуги. При цьому договором прямо передбачено, що до комісії за обслуговування не включаються послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати безоплатно відповідно до закону, зокрема інформація про споживчий кредит, що надається один раз на місяць на вимогу споживача.
Отже, встановлена договором комісія за обслуговування у двох чергових періодах по 450 грн 00 коп., загалом 900 грн 00 коп., за своїм погодженим змістом не є платою за безоплатну інформацію, гарантовану статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а перелік відповідних операцій визначений договором. Підстав для висновку про нікчемність цієї умови в межах установлених обставин немає, тому вимога про стягнення 900 грн 00 коп. підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими, відповідно до статті 625 ЦК України, суд приходить до наступних висновків.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за прострочення грошового зобов`язання. Водночас пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено спеціальне правило: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник за договором кредиту (позики) звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки за прострочення.
У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 сформульовано висновок, що дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України поширюється на кредитний договір. Цей підхід також узагальнений у постанові Пленуму Верховного Суду від 07 лютого 2025 року № 6, де зазначено, що спеціальні правові наслідки пункту 18 охоплюють кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит.
На дату виникнення заявленого позивачем прострочення та на дату ухвалення цього рішення в Україні діє воєнний стан. Зокрема, Указом Президента України від 13 липня 2026 року № 596/2026, затвердженим Законом України від 14 липня 2026 року № 4928-IX, строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 02 серпня 2026 року строком на 90 діб.
Оскільки вся заявлена позивачем сума 5 000 грн 00 коп. за статтею 625 ЦК України нарахована за прострочення кредитного зобов`язання у період дії воєнного стану, правові підстави для її стягнення відсутні. У цій частині позову слід відмовити.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14 100 грн 00 коп., з яких 5 000 грн 00 коп. - основний борг, 7 750 грн 00 коп. - проценти за користування кредитом, 450 грн 00 коп. - комісія, пов`язана з наданням кредиту, 900 грн 00 коп. - комісія за обслуговування кредитної заборгованості. У задоволенні вимоги про стягнення 5 000 грн 00 коп. за статтею 625 ЦК України слід відмовити.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частка задоволених майнових вимог становить 14 100 / 19 100, або 73,82198953 %.
Сплата позивачем судового збору у сумі 2 662 грн 40 коп. підтверджена платіжною інструкцією № СЦ00123675 від 10 липня 2026 року. Пропорційно задоволеним вимогам з відповідача підлягає стягненню 1 965 грн 44 коп. судового збору (2 662,40 ? 14 100 / 19 100).
Квитанцією та описом вкладення Поштової служби «Е-Пост» № 2146688 від 09 липня 2026 року підтверджені витрати позивача на направлення відповідачу копії позову та додатків у сумі 120 грн 18 коп. Пропорційно задоволеним вимогам до відшкодування належить 88 грн 72 коп. (120,18 ? 14 100 / 19 100).
Щодо професійної правничої допомоги позивач у позовній заяві навів лише попередній (орієнтовний) розрахунок у сумі 6 000 грн та повідомив про намір подати докази понесення цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Належних доказів, які б давали можливість у цьому рішенні встановити остаточний розмір фактично понесених або таких, що підлягають сплаті, витрат на професійну правничу допомогу, у досліджених матеріалах немає. Тому питання про їх розподіл у цьому рішенні не вирішується. Дане питання воно може бути вирішене за наявності передбачених ЦПК України підстав та своєчасно поданих доказів.
На підставі викладеного, керуючись статтями 205, 207, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України, статтями 8, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 287-289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 31.10.2025-100000885 від 31 жовтня 2025 року в загальній сумі 14 100 (чотирнадцять тисяч сто) грн 00 коп., з яких: 5 000 грн 00 коп. - основний борг (тіло кредиту); 7 750 грн 00 коп. - проценти за користування кредитом; 450 грн 00 коп. - комісія, пов`язана з наданням кредиту; 900 грн 00 коп. - комісія за обслуговування кредитної заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1 965 (одну тисячу дев`ятсот шістдесят п`ять) грн 44 коп. судового збору та 88 (вісімдесят вісім) грн 72 коп. витрат, пов`язаних із направленням відповідачу копії позовної заяви з додатками.
У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А; код ЄДРПОУ 37356833.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя В.В. Решетов