Справа № 420/9258/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України про визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України, в якому позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправними дії Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України щодо несвоєчасного надання інформації на запит позивача від 06.01.2026 року про отримання інформації.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач є опікуном над дитиною - ОСОБА_2 , який позбавлений батьківського піклування.
06.01.2026 року позивач направила до Мінсоцполітики запит про надання інформації, в якому вона просила надати інформацію щодо утримання суми аліментів із державної допомоги особам з інвалідністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (осіб, позбавлених батьківських прав) з квітня 2025 року по жовтень 2025 року.
Водночас, відповідь на її запит від 06.01.2026 року було надано листом ДП ІОЦ від 17.04.2026 року, що, на переконання позивача, свідчить про порушення установлених чинним законодавством строків розгляду звернень громадян та надання відповідної інформації, та є підставою для звернення до суду з вказаним адміністративним позовом.
Ухвалою суду по справі №420/9258/26 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. Вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
До суду від представника Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України надійшов відзив на адміністративним позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що на підставі положень Закону №2939-VI запит позивача від 06.01.2026 року листом Мінсоцполітики від 29.01.2026 року №2312-3729/03-26 надіслано до державного підприємства «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України» (далі – ДП ІОЦ) для розгляду та надання відповіді позивачу, оскільки саме ДП ІОЦ володіє запитуваною інформацією. ДП ІОЦ листом від 19.02.2026 року №013-0660 надало Мінсоцполітики інформацію на запит позивача. Разом з тим, до Мінсоцполітики надійшов повторний запит позивача від 23.02.2026 року з аналогічних питань, який листом Мінсоцполітики від 14.04.2026 року №1501-14991/04-26-ЗВГ було надіслано до ДП ІОЦ для розгляду та надання відповіді позивачу, одночасно повідомивши про це позивача. ДП ІОЦ відповідно до листа Мінсоцполітики від 14.04.2026 року №1501-14991/04-26-ЗВГ повторно розглянуло запит ОСОБА_1 від 23.02.2026 року та надало відповідь листом від 17.04.2026 року №013-1881. З огляду на вищезазначене, Мінсоцполітики не погоджується із твердженням позивача щодо неотримання будь-якої відповіді на її запити, оскільки відповідь на запит від 06.01.2026 та аналогічний від 23.02.2026 року було надано позивачу лисом ДП ІОЦ від 17.04.2026 року №013-1881, тобто порушення права на отримання відповіді виправлене самостійно та відсутня необхідність для зобов`язання розгляду запитів та повного відновлення законних прав та інтересів позивача (враховуючи первісний предмет спору).
Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Судом під час розгляду справи встановлено наступне.
ОСОБА_1 є опікуном над дитиною - ОСОБА_2 , який позбавлений батьківського піклування, що підтверджується розпорядженням голови районної державної адміністрації – керівника районної військово-цивільної адміністрації Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації Луганської області від 29.10.2020 року №1152.
06.01.2026 року позивач направила до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України запит про надання інформації, в якому вона просила надати інформацію щодо утримання суми аліментів із державної допомоги особам з інвалідністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (осіб, позбавлених батьківських прав, відповідно до ОСОБА_2 ) з квітня 2025 року по жовтень 2025 року.
Листом від 29.01.2026 року за №2312-3729/03-26 Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України (далі – Мінсоцполітики) підтверджується, що запит позивача на отримання публічної інформації від 06.01.2026 року фактично надійшов Укрпоштою на адресу Міністерства рекомендованим листом 12.01.2026 року. 
Окрім того, вищевказаний лист від 29.01.2026 року за №2312-3729/03-26 є супровідним для Державного підприємства «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України», оскільки в ньому Міністерство просить Державне підприємство «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України» (далі - ДП «ІОЦ Мінсоцполітики») в межах його функціональних повноважень розглянути запит позивача від 06.01.2026 року та надати їй відповідь у строки, встановлені чинним законодавством України, та надіслати на адресу Мінсоцполітики копію відповіді, посилаючись на той факт, що централізоване фінансування виплат грошових допомоги проводилось Мінсоцполітики через АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПриватБанк» на підставі даних, що містяться в базах ДП «ІОЦ Мінсоцполітики». 
За твердженням позивача, примірник листа Мінсоцполітики від 29.01.2026 року вона отримала через особисту електронну пошту, вказану безпосередньо у вищевказаному запиті.
Листом від 19.02.2026 року Державне підприємство «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України» повідомило Міністерство про запитувані позивачем відомості в частині нарахування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 державної допомоги особам з інвалідністю та утримання сум з вказаної допомоги. 
23.02.2026 року позивач повторно направила до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України аналогічний за змістом запит про надання інформації.
Листом від 14.04.2026 року Мінсоцполітики підтвердило, що повторний запит позивача на отримання публічної інформації від 23.02.2026 року було отримано та повторно надіслано на розгляд до ДП «ІОЦ Мінсоцполітики».
Листом ДП «ІОЦ Мінсоцполітики» від 17.04.2026 року за №013-1881 було надано інформацію про утримані суми аліментів із державної допомоги особам з інвалідністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квітня 2025 року по жовтень 2025 року.
Не погоджуючись із несвоєчасним наданням інформації на запит про отримання інформації, позивач оскаржує ці дії в адміністративній справі №420/9258/26 шляхом подання заяви про зміну позовних вимог, яку було прийнято судом до розгляду.
Варто зазначити, що позивач не оскаржує зміст наданої інформації на її запит від 06.01.2026 року, а оскаржує лише строк надання відповідної публічної інформації.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно приписів частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За ст.5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Згідно ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Стаття 3 Закону №2939-VI визначає гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.
Відповідно до ст.12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI).
За п.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
За п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Згідно ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно ч.ч.1-2 до ст.21 Закону №2939-VI інформація на запит надається безкоштовно.
У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.
За ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч.3 ст.22 Закону №2939-VI).
Згідно ч.1 ст.23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 Закону №2939-VI запитувач має право оскаржити ненадання відповіді на запит на інформацію.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (ч.3 ст.23 Закону №2939-VI).
Аналізуючи вищевказане, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.
Як було встановлено судом під час розгляду справи, 06.01.2026 року позивач направила до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України запит про надання інформації, в якому вона просила надати інформацію щодо утримання суми аліментів із державної допомоги особам з інвалідністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (осіб, позбавлених батьківських прав, відповідно до ОСОБА_2 ) з квітня 2025 року по жовтень 2025 року.
Листом від 29.01.2026 року за №2312-3729/03-26 Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України (далі – Мінсоцполітики) повідомило позивача про отримання її запиту, а також зазначило, що оскільки централізоване фінансування виплат грошових допомоги проводилось Мінсоцполітики через АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПриватБанк» на підставі даних, що містяться в базах ДП «ІОЦ Мінсоцполітики», то Міністерство просить ДП «ІОЦ Мінсоцполітики» в межах його функціональних повноважень розглянути запит позивача від 06.01.2026 року та надати їй відповідь у строки, встановлені чинним законодавством України.
Тобто, на переконання суду, матеріали справи свідчать про те, що розпорядником інформації, яку просила повідомити позивач у своєму запиті від 06.01.2026 року, є безпосередньо Державне підприємство «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України», а не Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України.
Варто зазначити, що позивач в адміністративному позові самостійно зазначила, що Мінсоцполітики надіслало на її електронну пошту лист від 19.02.2026 року, в якому повідомив заявницю про переадресацію її запиту до Державного підприємства «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України».
Водночас, в межах даної справи позивач не оскаржує дії Державного підприємства «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України» щодо несвоєчасного надання відповіді на її запит від 06.01.2026 року.
Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 року у справі №420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту в частині визнання протиправними дії Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України щодо несвоєчасного надання інформації на її запит від 06.01.2026 року не призведе до поновлення її прав, оскільки в межах спірних правовідносин Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України не є тим розпорядником публічної інформації, дії або бездіяльність якого порушили право позивача на своєчасне отримання інформації. 
Враховуючи вищевказані обставини, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України.
На користь такого висновку суду свідчить те, що позивач при зверненні до суду просила визнати бездіяльність Міністерства соціальної політики, сімії та єдності України щодо не надання відповіді на її запит від 06 січня 2026 року про отримання інформації – протиправною та зобов`язати Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України надати відповідь на її запит від 06 січня 2026 року про отримання інформації, але в подальшому в заяві про зміну позовних вимог зазначила, що станом на 25 травня 2026 року вона отримала відповідь на свої запити як від 06 січня 2026 року так і від 23 лютого 2026 року.
При цьому змінивши позовні вимоги у справі позивачем не заявлено будь-яких позовних вимог зобов`язального характеру, які б свідчили про наявність станом на час розгляду справи №420/9258/26 порушення прав та інтересів ОСОБА_1 , які б підлягали відновленню судом.
Верховний Суд неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.
Як зазначив Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). 
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Викладені в цьому рішенні мотиви та аргументи дають, на думку суду, відповідь на всі суттєві доводи сторін.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України про визнання протиправною бездіяльності – відмовити.
Розподіл судових витрат не проводити.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач - Міністерство соціальної політики, сім`ї та єдності України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, код ЄДРПОУ 37567866).

Суддя О.В. Білостоцький 

.