| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/10522/25 суддя першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача Воловика С.В., суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі № 580/10522/25 за позовом Фермерського господарства «Ольвія і К» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
Фермерське господарство «Ольвія і К» (далі -позивач, ФГ «Ольвія і К») звернулося з позовною заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - апелянт, відповідач, ГУ ДПС) у якій просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.06.2025 № 9365/23-00-07-04-01 та № 9366/23-00-07-04-01.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 позовну заяву задоволено повністю, оскаржувані податкові повідомлення-рішення визнано протиправними та скасовано, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнуто судовий збір у розмірі 12 911,93 грн.
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між ФГ «Ольвія і К» і ТОВ «Енгель Крафт» договір поставки № 09-1Д від 01.09.2021, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки про оплату та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні у своїй сукупності підтверджують рух активів та зміну майнового стану позивача, а відсутність у контрагента позивача трудових і матеріальних ресурсів сама собою не спростовує реальність господарської операції.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ГУ ДПС звернулося з апеляційною скаргою, у якій вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки сукупності обставин, які у своєму взаємозв`язку виключають реальність спірної господарської операції, а саме: контрагент позивача ТОВ «Енгель Крафт» протягом усього періоду діяльності (з 12.02.2019) не має найманих працівників, виробничого обладнання, транспортних засобів, торговельного, складського чи офісного приміщення та не декларує витрат, притаманних суб`єктам реального сектору економіки (оренда, комунальні послуги, зв`язок, логістика). 
ГУ ДПС зауважило, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Енгель Крафт» не має жодних об`єктів нерухомості, у тому числі в м. Черкаси, директор і головний бухгалтер ТОВ «Енгель Крафт» Попцов А.М. за III-IV квартали 2021 року не отримував жодного доходу від цього товариства, натомість з 02.08.2021 офіційно був працевлаштований продавцем-консультантом у ПП «Таврія Плюс» (м. Одеса).
Крім того, апелянт звернув увагу на те, що безводний аміак документально надійшов до ТОВ «Енгель Крафт» по ланцюгу постачання від товариств, що не мають основних засобів і трудових ресурсів та внесені до журналу ризикових платників, за ціною близько 1,00 грн за тонну, тоді як ТОВ «Енгель Крафт» документально реалізувало його позивачу за ціною 20 833,33 грн за тонну. 
При цьому, ТОВ «Енгель Крафт» за даними реєстраційних відомостей не має виду економічної діяльності 46.75 «Оптова торгівля хімічними продуктами», а за жовтень - листопад 2021 року документально реалізовувало товари цілком іншого асортименту (кава, чай, трикотажні вироби, кондитерські вироби, чіпси). 
Також відповідач зауважив, що надані позивачем товарно-транспортні накладні визначають замовником, вантажовідправником і перевізником саме позивача, і не містять жодних відміток, підписів чи печаток ТОВ «Енгель Крафт» та не деталізують місце навантаження, зазначаючи лише місто Черкаси. 
Окрім зазначеного, ГУ ДПС наголосило, що з метою отримання інформації щодо обставин вибору контрагента, джерел інформації про нього, перевірки його ділової репутації та порядку укладення договору, надсилало ФГ «Ольвія і К» запит № 1 від 05.05.2025, проте станом на дату складення акта перевірки жодної відповіді не отримало.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано справу із Черкаського окружного адміністративного суду.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, свою позицію щодо вимог апеляційної скарги не висловив. 
Ухвалою апеляційного суду від 05.03.2026 апеляційну скаргу ГУ ДПС у Черкаській області призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України посадовими особами ГУ ДПС у Черкаській області на підставі наказу №1144-п від 02.05.2025 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФГ «Ольвія і К» щодо дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Енгель Крафт» за жовтень-листопад 2021 року.
За результатами перевірки 13.05.2025 складено акт №6470/23-00-07-04-01/40023772, згідно з яким податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 527 143 грн (у т.ч. за жовтень 2021 року на суму 219 000 грн, за листопад 2021 року на суму 308 143 грн), а також до завищення від`ємного значення, що зараховується до податкового кредиту наступного періоду, за листопад 2021 року на суму 58 057 грн.
На підставі висновків акту перевірки 06.06.2025 ГУ ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № 9365/23-00-07-04-01 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 658 929 грн, з яких: 527 143 грн основний платіж, 131 786 грн штрафні (фінансові) санкції; та податкове повідомлення-рішення № 9366/23-00-07-04-01 про зменшення від`ємного значення, що зараховується до податкового кредиту наступного періоду на 58 057 грн.
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, ФГ «Ольвія і К» оскаржило його в адміністративному порядку і, за результатами розгляду скарги, рішенням ДПС України № 23707/6/99-00-06-01-03-06 від 14.08.2025 у задоволенні скарги відмовлено, податкові повідомлення-рішення залишено без змін.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права й дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України. Зокрема, цим Кодексом визначається вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. 
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України є дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з рахунка платника в оплату товарів/послуг або отримання платником товарів/послуг. 
За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг та складається із сум податку, нарахованих (сплачених) платником за встановленою ставкою протягом звітного періоду у зв`язку з придбанням товарів (послуг). 
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи іншими визначеними законом документами. 
На виконання пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 ПК України, платник податків - продавець товарів/послуг зобов`язаний на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Крім того, пунктом 112.2 статті 112 ПК України передбачено, що особа вважається винною у вчиненні податкового правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником податків заходи вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності. Саме ця норма, а не лише вироблені судовою практикою підходи, є нормативною підставою для оцінки поведінки позивача при виборі контрагента.
Статтею 1 та частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні бути складені під час її здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 
Частиною другою статті 9 цього Закону встановлено вичерпний перелік обов`язкових реквізитів первинного документа, серед яких: зміст та обсяг господарської операції, а також особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у її здійсненні.
Господарською операцією за змістом статті 1 згаданого Закону є дія або подія, яка викликає реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки, як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині, тобто має загальну цивільну правоздатність, яка не обмежується видами економічної діяльності, задекларованими в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, у тому числі надісланих засобами електронного чи іншого технічного зв`язку, а особиста присутність сторін в одному місці під час підписання документа не є обов`язковою умовою дійсності правочину.
Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. 
Водночас зазначена норма не звільняє позивача від визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку довести обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, зокрема факт та обсяг реального здійснення господарської операції, з якою пов`язується право на податковий кредит. 
Відповідно до частини другої статті 90 КАС України жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, застосовуючи наведені норми права, колегія суддів насамперед враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, відповідно до якої Велика Палата відступила від висновку про те, що фіктивний статус контрагента чи допущені ним порушення самі собою унеможливлюють легалізацію операцій добросовісного покупця. 
У цій постанові Велика Палата визнала обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом бухгалтерського обліку, оскільки фіксує не операцію купівлі-продажу товару, а операцію його перевезення, а тому недоліки чи відсутність такої накладної самі собою не спростовують реальність поставки. 
Також Велика Палата Верховного Суду сформувала правові висновки, відповідно до яких порушення податкового законодавства, допущені одним платником податків, за загальним правилом не можуть впливати на права та обов`язки іншого платника, оскільки у податкових правовідносинах діє принцип індивідуальної відповідальності.
Крім того, Велика Палата наголосила, що добросовісний платник податків, який не вносив до первинних документів недостовірних відомостей та не був обізнаний про їх недостовірність, не може нести негативні наслідки або відповідальність за дії інших осіб, які внесли такі відомості. Сам по собі факт наявності недостовірних даних у первинному документі не є достатньою підставою для позбавлення платника податкових прав, якщо контролюючим органом не спростовано реальність господарської операції та фактичний рух активів, відображений у відповідному документі.
Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що принцип індивідуальної відповідальності не є абсолютним і не звільняє суд від обов`язку дослідити сукупність обставин справи. Сама Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 вказала, що інший платник податків під час використання документа контрагента у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, не маючи достатніх підстав для сумніву в достовірності внесених до нього даних, і що контролюючий орган зобов`язаний довести, що платник, приймаючи та використовуючи такі документи, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності, для чого мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник міг перевірити правдивість відповідних документів і мав достатні підстави для обґрунтованих сумнівів у їх змісті. 
Цей самий підхід нормативно закріплений у наведеному вище пункті 112.2 статті 112 ПК України, чинному на час виникнення спірних правовідносин. Отже, застосування принципу індивідуальної відповідальності виключається не лише за доведеної фактичної обізнаності платника про протиправну поведінку контрагента, а й тоді, коли встановлено, що платник об`єктивно міг бути обізнаним про обставини, які ставлять під сумнів спроможність контрагента здійснити операцію, а тягар доведення цього факту покладається на контролюючий орган.
Також на контролюючий орган покладено обов`язок доведення відсутності належної обачності платника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19; пункт 112.2 статті 112 ПК України). Водночас належна податкова обачність є законною передумовою отримання податкової вигоди, а ризик недоведеності обставин, якими платник обґрунтовує прояв такої обачності, покладається на нього самого у разі, коли, маючи реальну процесуальну можливість довести цю обачність, він її не використав.
Застосовуючи наведені підходи не вибірково, а в повному обсязі, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на дефекти товарно-транспортних накладних (визначення позивача одночасно замовником, вантажовідправником і перевізником, відсутність відміток ТОВ «Енгель Крафт», неконкретизованість місця навантаження).
З огляду на те, що за умовами договору поставки перевезення товару здійснював сам покупець власним транспортним засобом, що відповідає пункту 3.2 договору, оформлення товарно-транспортних накладних від імені позивача як вантажовідправника і перевізника є наслідком обраної сторонами умови поставки (самовивезення), а не самостійною ознакою фіктивності. 
Такі документи, як зазначалось, не є первинними документами бухгалтерського обліку, а тому їх недоліки самі по собі не спростовують реальність операції з придбання товару.
Не приймає до уваги колегія суддів і доводи відповідача про відсутність у ТОВ «Енгель Крафт» найманих працівників, виробничого обладнання та орендованих приміщень як самостійну підставу для висновку про нереальність господарської операції, оскільки відсутність у контрагента трудових та матеріальних ресурсів не виключає можливості виконання господарської операції за рахунок ресурсів, залучених на підставі цивільно-правових договорів, аутсорсингу чи аутстафінгу, а покупець не зобов`язаний і не має повноважень контролювати забезпеченість контрагента власними основними засобами. 
З цих же мотивів колегія суддів не враховує як самостійний доказ інформацію про ціноутворення та учасників ланцюга постачання, що передував придбанню ТОВ «Енгель Крафт» безводного аміаку, оскільки позивач не перебував у договірних відносинах із цими особами, а податкова інформація з інформаційно-аналітичних баз ДПС України щодо третіх осіб, носить виключно інформативний характер і сама по собі не є допустимим і достовірним доказом. 
Колегія суддів не надає самостійного значення й доводу про відсутність у ТОВ «Енгель Крафт» виду економічної діяльності 46.75, оскільки відповідно до статті 91 ЦК України юридичні особи мають загальну цивільну правоздатність, а коди КВЕД мають статистично-облікове, а не правовстановлююче значення. За таких самих підстав відсутність сертифіката якості на товар сама собою не є беззаперечним доказом відсутності реального характеру поставки, якщо рух активів підтверджується іншими належними доказами. 
З приводу того, що директор ТОВ «Енгель Крафт» Попцов А.М. не отримував доходу від цього товариства за III-IV квартали 2021 року, колегія суддів зазначає, що ця обставина встановлена на підставі даних, здобутих контролюючим органом під час перевірки у 2025 році, тобто через понад три роки після укладення договору, і об`єктивно не могла бути відома позивачу на момент вибору контрагента. Наявність на спірних документах відбитка печатки ТОВ «Енгель Крафт» за відсутності доказів її втрати, викрадення чи іншого протиправного використання є додатковим аргументом на користь того, що оформлення цих документів відповідало волі контрагента. 
Отже, з огляду на викладене, кожна із зазначених обставин сама по собі не спростовує правильності висновків суду першої інстанції та не підтверджує обґрунтованості доводів апеляційної скарги, а тому не може розглядатися як самостійна підстава для скасування оскаржуваного рішення.
Водночас колегія суддів виходить з того, що оцінка обставин цієї справи має здійснюватися не ізольовано, а в їх сукупності та взаємозв`язку. Саме сукупність установлених обставин має значення для вирішення питання про можливість поширення на позивача правового захисту, що ґрунтується на принципі індивідуальної відповідальності платника податків.
Колегія суддів доходить цього висновку не з огляду на існування будь-якого окремого винятку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, а внаслідок застосування правового підходу, викладеного у зазначеній постанові, до встановлених у цій справі фактичних обставин. Із наведеного правового висновку вбачається, що поширення на платника податків захисту, заснованого на принципі індивідуальної відповідальності, можливе за умови підтвердження двох взаємопов`язаних критеріїв: наявності у контрагента об`єктивної можливості здійснити відповідну господарську операцію та відсутності доведених обставин, які свідчили б про можливість платника податків бути обізнаним щодо неспроможності такого контрагента виконати свої зобов`язання.
Обставини, встановлені у цій справі, свідчать про недоведеність обох умов, за наявності яких відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду можливе застосування до платника податків захисту, що ґрунтується на принципі індивідуальної відповідальності.
По-перше, матеріалами справи підтверджено відсутність у контрагента об`єктивної можливості здійснювати спірні господарські операції. По-друге, встановлені обставини, навпаки, свідчать про те, що позивач міг бути обізнаним про таку неспроможність контрагента.
За таких умов колегія суддів вважає, що підстави для поширення на позивача правового захисту, передбаченого принципом індивідуальної відповідальності платника податків відсутні, оскільки необхідні для цього критерії у справі не підтвердилися.
При цьому спір не стосується випадку тимчасової або часткової недостатності окремих ресурсів контрагента, для якого, як зазначено вище, чинна практика Верховного Суду допускає залучення ресурсів на підставі цивільно-правових договорів, аутсорсингу чи аутстафінгу.
Натомість у цій справі встановлено інші обставини. ТОВ «Енгель Крафт» з моменту державної реєстрації 12.02.2019 і до дати складення акта перевірки протягом більш ніж шести років не мало найманих працівників, не володіло та не користувалося на праві оренди об`єктами нерухомості, не несло витрат на зв`язок, комунальні чи логістичні послуги. Сукупність цих обставин свідчить про відсутність у товариства будь-яких ознак реального здійснення господарської діяльності протягом усього періоду його існування.
Тому йдеться не про недостатність окремих ресурсів, а про доведену контролюючим органом об`єктивну та тривалу неспроможність контрагента бути стороною спірних операцій. Такий висновок є особливо обґрунтованим з огляду на предмет поставки - небезпечну хімічну речовину, обіг якої потребує належних умов зберігання, транспортування та документального супроводу.
Саме ця обставина відрізняє цю справу від справ, у яких Верховний Суд захищав покупця від негативних наслідків недостатньої ресурсної забезпеченості контрагента. У таких справах контрагент був реальним учасником господарського обороту, а сумніви стосувалися лише наявності окремих ресурсів для виконання конкретної операції. У цій же справі контролюючим органом доведено відсутність у контрагента будь-яких об`єктивних передумов для здійснення відповідної діяльності взагалі.
Аналогічний підхід відображений і у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 160/3364/19. Однією з визначальних підстав для захисту платника податків у тій справі була відсутність доказів того, що контрагент не мав необхідних ресурсів для здійснення конкретної поставки товару за укладеним договором. Натомість у цій справі контролюючий орган довів протилежне: контрагент об`єктивно не мав можливості здійснювати операції з небезпечною хімічною речовиною протягом усього періоду своєї діяльності. Тому правові висновки Великої Палати не можуть бути застосовані на користь позивача.
Колегія суддів також враховує, що позивач міг бути обізнаним про зазначену неспроможність контрагента. Відомості про відсутність у ТОВ «Енгель Крафт» виду діяльності, пов`язаного з оптовою торгівлею хімічною продукцією, а також про відсутність цього товариства у відкритих джерелах як постачальника небезпечних хімічних речовин були загальнодоступними та могли бути перевірені за допомогою відкритих державних реєстрів та інших публічних інформаційних ресурсів без необхідності доступу до податкової інформації.
Крім того, характер спірного товару об`єктивно вимагав від покупця підвищеного рівня обачності. Відповідно до пункту 3.2 договору поставки товар мав супроводжуватися сертифікатом якості за стандартом ДСТУ, що саме по собі свідчить про його специфічність та необхідність ретельної перевірки постачальника перед укладенням правочину.
Вирішальним є й те, що позивачу була надана реальна можливість спростувати наведені обставини. Так, запитом ГУ ДПС у Черкаській області № 1 від 05.05.2025 позивачу було запропоновано надати інформацію про джерела отримання відомостей щодо ТОВ «Енгель Крафт», причини вибору цього товариства як постачальника, вжиті заходи з перевірки його ділової репутації та обставини укладення договору. Однак належних пояснень і доказів, які б підтверджували проявлення розумної комерційної обачності при виборі контрагента, позивач не надав. Про відсутність реальної можливості надати такі пояснення чи докази позивач також не повідомив.
Колегія суддів зауважує на тому, що якби ФГ «Ольвія і К» проявило розумну обачність при виборі постачальника небезпечної хімічної речовини, підтвердити цей факт не становило б труднощів. Натомість повна відсутність будь-якої відповіді є обставиною, яку позивач не спростував жодним поясненням протягом розгляду справи. У поєднанні з тривалою та повною відсутністю у контрагента будь-якої господарської спроможності ця обставина є достатньою підставою вважати встановленим факт того, що позивач міг бути обізнаним про обставини, які виключають реальність спірної господарської операції.
Отже, застосовуючи правові позиції Верховного Суду, у тому числі ті, що прямо захищають добросовісного платника податків, колегія суддів доходить висновку, що ФГ «Ольвія і К» не підпадає під дію зазначеного захисту. Підставою для такого висновку є не сукупність формальних і другорядних дефектів документообігу, які колегія суддів визнає недостатніми, а чітке й самостійне за правовим значенням поєднання двох обставин: підтверджена за весь багаторічний період існування постійна неспроможність ТОВ «Енгель Крафт» бути стороною операції з небезпечною хімічною речовиною і повне ненадання позивачем, який міг і повинен був проявити підвищену обачність при виборі постачальника специфічного небезпечного товару, жодних пояснень чи доказів у відповідь на запит контролюючого органу.
Саме ці дві обставини у їх нерозривному взаємозв`язку, а не низка аргументів, які лише доповнюють один одного, виключають застосування до позивача презумпції добросовісного учасника обороту та зумовлюють висновок про недоведеність реальності спірної господарської операції між ФГ«Ольвія і К» і ТОВ «Енгель Крафт».
З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про реальність згаданої господарської операції зроблено без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Суд першої інстанції, обмежившись загальним твердженням про те, що відсутність ресурсів контрагента сама собою не спростовує реальність операції, не дослідив ні тривалості й повноти відсутності в контрагента ресурсів, необхідних для виконання договору, протягом усього періоду його діяльності, ні факту ненадання позивачем відповіді на запит контролюючого органу № 1 від 05.05.2025, ні пов`язаного з цим питання про те, чи міг позивач бути обізнаним про обставини, які виключають спроможність контрагента виконати договір.
Залишення цих обставин поза увагою, у поєднанні з наведеними вище межами застосування принципу індивідуальної відповідальності, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 та закріпленими в пункті 112.2 статті 112 ПК України, свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 ПК України та статей 1, 9 Закону № 996-XIV, що призвело до неправильного вирішення справи.
Частинами першою - третьою статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 317 КАС України).
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 зазначеним вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі № 580/10522/25 за позовом Фермерського господарства «Ольвія і К» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі № 580/10522/25 - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви Фермерського господарства «Ольвія і К» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.06.2025 № 9365/23-00-07-04-01 та № 9366/23-00-07-04-01 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна