ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/7022/26 пров. № А/857/34970/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Мандзія О. П., Онишкевича Т.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року, головуючий суддя – Коморний О.І., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №135050007022 від 27.02.2026 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » в частині нарахування 76% грошового утримання (заробітної плати) працюючого на відповідній посаді судді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу робіт на посаді судді, що дає право на відставку на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, періоди : Строкову службу у Збройних силах з 16.11.1979 року по 14.12.1981 року, що становить 2 роки та 28 днів; половину строку навчання у вищому юридичному закладі деннної форми навчання за період з 24.08.1985 року по 26.06.1990 року, що становить 2 роки 5 місяців і 1 день; стаж роботи на посаді судді Стрийського народного суду Львівської області з 02.07.1990 року по 30.07.1990 року та 16.04.1992 року по 02.02.1993 року, що становить 10 місяців та 17 днів; роботу за юридичною спеціальністю перед обранням на посаду судді тривалістю 2 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 27 лютого 2026 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що пенсійним органом протиправно не зараховано періоди проходження строкової військової служби, половини строку навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, час виконання обов`язків судді та попередній дворічний професійний досвід роботи в галузі права. Внаслідок таких дій відповідач безпідставно зменшив стаж позивача до 33 років, обмеживши розмір щомісячного довічного грошового утримання до 76% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді замість належних йому за законом 90%.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №135050007022 від 27.02.2026 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » в частині нарахування 76% грошового утримання (заробітної плати) працюючого на відповідній посаді судді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 (до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, періоди : Строкову службу у Збройних силах з 16.11.1979 року по 14.12.1981 року, що становить 2 роки та 28 днів; половину строку навчання у вищому юридичному закладі деннної форми навчання за період з 24.08.1985 року по 26.06.1990 року, що становить 2 роки 5 місяців і 1 день; стаж роботи на посаді судді Стрийського народного суду Львівської області з 02.07.1990 року по 30.07.1990 року та 16.04.1992 року по 02.02.1993 року, що становить 10 місяців та 17 днів; роботу за юридичною спеціальністю перед обранням на посаду судді тривалістю 2 роки; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 27 лютого 2026 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що зазначеним законодавчим переліком не передбачено можливості зарахування до суддівського стажу, який впливає на відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання, таких періодів як: половина строку навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби чи стаж роботи за юридичною спеціальністю (зокрема, адвокатом) до моменту призначення на посаду судді. Відповідач вважає, що розрахунок стажу позивача на рівні 33 років та встановлення відсоткового розміру утримання на рівні 76% є правомірним.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 розпочав свою діяльність у сфері правосуддя виконуючи обов`язки народного судді Стрийського міського народного суду, а згодом, із 03 лютого 1993 року призначений на посаду народного судді вказаного суду. З того часу і до моменту припинення повноважень позивач безперервно працював на посадах судді.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 05 лютого 2026 року №160/0/15-26 позивача звільнено з посади судді Восьмого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням ним заяви про відставку.
На виконання вказаного рішення наказом голови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року № 41/к/тв ОСОБА_1 відраховано зі штату суду та припинено його повноваження судді.
При звільненні Восьмим апеляційним адміністративним судом складений Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 від 09 лютого 2026 року за № 02-52/52/26. Відповідно до вказаного документа, стаж позивача становить 40 років 04 місяці 22 дні. До цього стажу, окрім безпосередньої роботи на посаді судді, включені наступні періоди:
- проходження строкової військової служби в Радянській армії з 16.11.1979 року по 14.12.1981 року (що становить 2 роки та 28 днів);
- половину строку навчання на денній формі у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за період з 24.08.1985 року по 26.06.1990 року (що становить 2 роки 05 місяців та 01 день);
- час виконання обов`язків народного судді Стрийського міського народного суду з 02.07.1990 року по 30.07.1990 року та з 16.04.1992 року по 02.02.1993 року (що становить 10 місяців та 17 днів);
- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю 2 роки, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді відповідно до частини 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII.
Реалізовуючи своє право на належне пенсійне забезпечення, 18 лютого 2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
За результатами розгляду поданої заяви, відповідачем прийнято рішення від 27 лютого 2026 року №135050007022.
Зі змісту вказаного рішення встановлено, що пенсійний орган призначив позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 76 відсотків від грошового утримання (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді, виходячи з розрахованого стажу роботи на посаді судді тривалістю 33 роки 0 місяців.
Приймаючи таке рішення, відповідач здійснив власний розрахунок та протиправно відмовився враховувати до спеціального стажу позивача всі вище перелічені спірні періоди (строкову військову службу, половину строку навчання, виконання обов`язків судді та дворічний професійний стаж).
Свою відмову Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області мотивувало тим, що вичерпний перелік посад, які зараховуються до стажу судді, визначений статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», і такий не передбачає можливості зарахування спірних періодів.
Не погоджуючись з таким звуженням своїх соціальних гарантій та зменшенням відсоткового розміру довічного утримання, позивач звернувся за судовим захистом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того що уповноважені органи державної влади офіційно встановили наявність у ОСОБА_1 понад 40-річного спеціального суддівського стажу, позивач мав абсолютно обґрунтоване та законне сподівання на отримання щомісячного довічного грошового утримання у гарантованому законом розмірі — 90% від суддівської винагороди. Крім того, право судді на відставку та належне пенсійне (матеріальне) забезпечення є однією з фундаментальних конституційних гарантій незалежності суддів. Відтак, звуження цього права органами виконавчої влади шляхом маніпуляцій із розрахунком стажу є недопустимим.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402- VIII).
Відповідно до положень статті 137 Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею. Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
У відповідності п.11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Матеріалами справи підтверджено, що станом на 05 лютого 2026 року стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 40 років 04 місяці 22 дні. Вказаний факт належним чином підтверджується копією трудової книжки позивача, офіційним Розрахунком стажу судді, складеним Восьмим апеляційним адміністративним судом від 09.02.2026 року № 02-52/52/26, та рішенням Вищої ради правосуддя від 05.02.2026 року № 160/0/15-26.
З 16.11.1979 року по 14.12.1981 року позивач проходив строкову військову службу в Радянській армії, про що свідчать записи у військовому квитку позивача та його трудовій книжці, копії яких також містяться в матеріалах справи.
Також, відповідно до записів у трудовій книжці позивача у період з 24.08.1985 року по 26.06.1990 року позивач навчався на денній формі у Львівському ордена леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» (диплом НОМЕР_1 ), а також виконував обов`язки народного судді Стрийського міського народного суду у періоди з 02.07.1990 року по 30.07.1990 року та з 16.04.1992 року по 02.02.1993 року.
Щодо доводів апелянта про те, що періоди проходження позивачем строкової військової служби та половини строку навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі не підлягають до зарахування до стажу роботи судді, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і зазначає наступне.
Відповідно абз.2 ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865" (далі Постанова №545).
Постановою №545 п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 (865-2005-п) "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" доповнено абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Як слідує з матеріалів справи, відповідно до копії військового квитка № НОМЕР_2 позивач з 16.11.1979 року по 14.12.1981 року проходив військову службу в лавах радянської армії.
Отже, невключення відповідачем до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, періоду проходження ним строкової військової служби для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Відтак, періоди проходження позивачем строкової військової служби (що становить 2 роки та 28 днів) та половини строку навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі (що становить 2 роки, 5 місяців і 1 день) підлягають зарахуванню до загального стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та прямо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання.
Щодо доводів пенсійного органу про те, що відсутні підстави зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді 2 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставні і зазначає наступне.
Частиною 2 статті 137 Закону № 1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом і для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04 серпня 1989 року № 328-1, який був чинним на дату першого обрання позивача на посаду народного судді, народним суддею міг бути обраний громадянин, який досяг 25 років, має вищу юридичну освіту, а також стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен. 
Враховуючи зазначені імперативні вимоги законодавства, 2 роки попередньої професійної діяльності позивача у сфері права правомірно включені судом та Вищою радою правосуддя до його спеціального суддівського стажу.
В період виконання позивачем обов`язків народного судді Стрийського міського народного суду (з 02.07.1990 року по 30.07.1990 року та з 16.04.1992 року по 02.02.1993 року) позивач був наділений відповідними владними повноваженнями, безпосередньо здійснював функції правосуддя від імені держави, був пов`язаний тими ж обмеженнями і ніс ту ж відповідальність, що й обрані судді, тому виконання обов`язків народного судді безпосередньо пов`язане зі здійсненням правосуддя, внаслідок чого вищевказаний період підлягає зарахуванню до суддівського стажу.
При вирішенні питання розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача та, відповідно, здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, необхідно керуватися положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, які визначають, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки-розрахунку стажу від 09.02.2026 року № 02-52/52/26, що складена та видана Восьмим апеляційним адміністративним судом, загальний стаж позивача 40 років 04 місяці 22 дні.
Обчислюючи розмір належного позивачу утримання, суд виходить із того, що стаж позивача на посаді судді становить 40 повних років. Застосовуючи законодавчу формулу, розмір його щомісячного довічного грошового утримання складає 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді: базові 50% (за перші 20 років стажу) + додаткові 40% (за наступні 20 повних років стажу, по 2% за кожен рік). Закон встановлює граничний максимальний розмір такого утримання на рівні не більше 90 відсотків, що в даному конкретному випадку співпадає із арифметичним розрахунком позивача.
Приймаючи рішення від 05.02.2026 року № 160/0/15-26 про звільнення ОСОБА_1 у відставку, ВРП дослідила його матеріали справи, перевірила стаж та офіційно констатувала його достатність, з урахуванням усіх вказаних вище спірних періодів .
Оскільки стаж роботи на посаді судді сукупно складає 40 років 04 місяці 22 днів, то позивач має право на обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що право судді на відставку та належне пенсійне (матеріальне) забезпечення є однією з фундаментальних конституційних гарантій незалежності суддів. Відтак, звуження цього права органами виконавчої влади шляхом маніпуляцій із розрахунком стажу є недопустимим.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що слід зобов`язати пенсійний орган зарахувати безпідставно відхилені періоди до стажу роботи на посаді судді та здійснити з 27.02.2026 року відповідний перерахунок і подальшу виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з передбачених законом 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року у справі №380/7022/26 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. П. Мандзій 	
 	 	Т. В. Онишкевич