ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/2859/25 пров. № А/857/36936/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року (головуючий суддя Мартиць О.І.), ухвалене у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у справі № 500/2859/25 за адміністративним позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного акціонерного товариства «Теребовлянське заводоуправління будматеріалів «Будівельник» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного акціонерного товариства «Теребовлянське заводоуправління будматеріалів «Будівельник» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 в задоволенні позову Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного акціонерного товариства «Теребовлянське заводоуправління будматеріалів «Будівельник» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовлено повністю.
11.08.2025 представником відповідача - адвокатом Штогрин Миколою Петровичем подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про оплату.
Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року заяву задоволено.
Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства «Теребовлянське заводоуправління будматеріалів «Будівельник» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Задовольняючи заяву, суд оцінивши обставини цієї справи та надані представником відповідача докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку, що на користь відповідача за рахунок бюджетних асигнувань позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, що є справедливим, пропорційним до предмету спору та відповідає обсягам проведеної роботи.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю подало апеляційну скаргу, просить таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сума, яку суд відшкодував як витрати позивача на професійну правничу допомогу не співмірні із даною категорією спору та виконаною адвокатом роботою.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
За правилами статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційним судом встановлено, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року в по справі №500/2859/25 скасоване постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2026 року.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції, на підставі якого було прийняте спірне у межах цього апеляційного провадження судове рішення скасоване апеляційним судом, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 у справі № 500/2859/25 підлягає скасуванню, що має наслідком відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29)
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецеденту практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись статтями 241, 243, 252, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю задовольнити.
Додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року у справі № 500/2859/25 скасувати.
У задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Штогрина Миколи Петровича про ухвалення додаткового рішення у справі відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя | | Т. І. Шинкар
судді | | О. І. Довга
| | І. І. Запотічний