Подільський районний суд міста Полтави 
Справа № 553/954/26 
Провадження № 2/553/1118/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

11.09.2026 | м. Полтава

Подільський районний суд м.Полтави у складі:
головуючого судді Ткачука Ю.А.,
за участю секретаря судового засідання Чоповди А.В.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -
В С Т А Н О В И В:

12.03.2026 року до Подільського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21.08.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Так, позивачка зазначила, що з 18.01.2023 року донька має статус дитини з інвалідністю у зв`язку із захворюванням код МКХ-10-І698; з 12.02.2024 року медичним висновком встановлено, що дитина потребує домашнього догляду, а у подальшому медичним висновком № 20 від 12.02.2026 року встановлено наявність захворювання (патологічного стану) F06.8 згідно міжнародною статистичною класифікацією хвороб Десятого перегляду (МКХ 10), пов`язаного з ураженням центральної нервової системи дитини. З метою підтримання здоров`я дитини у період з 11.09.2023 року по 20.09.2023 року нею було пройдено курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації за системою професора Козявкіна в ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна», де загальна сума понесених позивачкою витрат на лікування дитини, з урахуванням повернення невикористаних коштів, склала 14430 грн, а саме: 17740 грн сплачено платіжною карткою, 490 грн – готівкою, 3800 грн повернуто як невикористані кошти.
На підставі викладеного позивачка зазначала, що у зв`язку зі станом здоров`я дитина потребує щоденного догляду, допомоги та матеріального забезпечення, а її лікування пов`язане з необхідністю постійних додаткових витрат. При цьому вказувала, що грошових заощаджень не має. Водночас посилалася на те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки для забезпечення належного рівня її життя, є працездатним, інших утриманців не має, а тому, на її думку, не позбавлений можливості брати участь у додаткових витратах на дитину, зокрема у фінансуванні її лікування, необхідність якого зумовлена станом здоров`я та встановленою інвалідністю. Вважаючи понесені витрати такими, що викликані особливими обставинами та мають характер додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України, позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 7215 грн, що становить половину фактичної вартості лікування доньки.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 09.04.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання.
13.04.2026 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами. Так, на переконання відповідача, позивачкою не доведено наявності особливих обставин, які б зумовлювали необхідність понесення заявлених витрат, оскільки у матеріалах справи відсутні належні медичні висновки про тяжке захворювання дитини, докази виняткових потреб та підтвердження того, що відповідні витрати виходять за межі звичайних витрат на її утримання. Разом з тим відповідач заперечував належність поданих доказів про витрати, понесені на лікування доньки, посилаючись на те, що документи не підтверджують фактичного понесення витрат, їх зв`язку саме з дитиною та необхідності таких витрат. Крім того, вказував на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між заявленими витратами та потребами дитини, вважаючи, що позивачка мала довести їх необхідність саме для дитини, об`єктивну потребу у їх понесенні та неможливість забезпечення належних умов без таких витрат. Відповідач також посилався на односторонній характер дій позивачки, зазначаючи, що відповідні витрати з ним не погоджувалися, про їх необхідність його не повідомляли та можливості брати участь у вирішенні питання щодо їх понесення йому не надавали, у зв`язку із чим вважав, що такі витрати були понесені позивачкою самостійно та не можуть автоматично покладатися на нього. На думку відповідача, заявлені позивачкою вимоги фактично спрямовані на повторне стягнення коштів на ті самі потреби дитини, які вже забезпечуються шляхом сплати аліментів. Крім того, відповідач просив врахувати його матеріальний стан, зазначаючи, що сплачує аліменти на утримання дитини, доходу не має та перебуває на лікарняному у зв`язку зі станом здоров`я, у зв`язку з чим покладення на нього додаткових витрат, на його думку, створить надмірний фінансовий тягар. З огляду на викладене просив відмовити у задоволенні позову повністю, а у разі його часткового задоволення – зменшити розмір додаткових витрат до мінімального.
У судове засідання позивач не з`явилась, до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Разом із тим відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому виклав заперечення проти заявлених позовних вимог.
З огляду на належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Подільським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 35 від 27.02.2021 року (а.с. 6).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21.08.2023 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8).
Із наданих позивачкою медичних документів, зокрема копій медичного висновку № 9 від 18.01.2023 року про дитину з інвалідністю віком до 16 років, довідки № 2 від 07.02.2024 року про потребу дитини (дитини з інвалідністю) у домашньому догляді, медичного висновку № 20 від 12.02.2026 року про дитину з інвалідністю віком до 18 років, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини з інвалідністю, встановлений з 18.01.2023 року, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з ураженням центральної нервової системи. Вказаними медичними документами також підтверджено потребу дитини у домашньому догляді та подальше збереження відповідного патологічного стану (а.с. 9–11).
За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням її інтересів.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Так, відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
За змістом частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21) зазначено, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
У постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12.12.2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01.04.2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08.12.2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 185 СК України до участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, можна притягати лише батьків. У таких випадках йдеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
У цій справі позивачка пов`язує необхідність понесення додаткових витрат зі станом здоров`я малолітньої доньки та проходженням нею курсу лікування (реабілітації).
Згідно з довідкою ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 24.02.2026 року за вих. № 58/1-43, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 11.09.2023 року по 20.09.2023 року проходила курс лікування (реабілітації) у вказаному медичному закладі. Відповідно до зазначеної довідки, 12.09.2023 року за курс лікування платіжною карткою сплачено 17 740 грн та 14.09.2023 року готівкою в касу — 490 грн, а 22.09.2023 року повернуто залишок невикористаних коштів у сумі 3 800 грн. Таким чином, фактична вартість проведеного дитині курсу лікування (реабілітації) становила 14 430 грн (а.с. 12).
Відтак, позивачка просить стягнути з відповідача половину зазначених витрат у розмірі 7215 грн.
Оцінюючи встановлені у справі обставини та надані сторонами докази у їх сукупності, суд виходить із того, що стан здоров`я малолітньої ОСОБА_3 , якій ще з 18.01.2023 року встановлено статус дитини з інвалідністю та яка потребує домашнього догляду, є особливою обставиною у розумінні статті 185 СК України.
При цьому курс лікування (реабілітації), витрати на який є предметом спору у даній справі, дитина проходила у вересні 2023 року, тобто після встановлення їй статусу дитини з інвалідністю. Характер наданих дитині послуг, як вбачається зі змісту довідки ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна», лікування (реабілітація), безпосередньо пов`язаний зі станом її здоров`я та за своєю природою не належить до звичайних повсякденних витрат на утримання дитини, таких як харчування, одяг, побут чи інші витрати на її утримання.
За таких обставин доводи відповідача про відсутність передбачених статтею 185 СК України особливих обставин, а також про те, що заявлені позивачкою витрати мають характер звичайних витрат на утримання дитини, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних у справі медичних документів та довідкою медичного закладу про фактичне проходження дитиною курсу лікування (реабілітації).
Суд також не погоджується з доводами відповідача про недоведеність фактичного понесення заявлених до стягнення витрат та їх зв`язку з малолітньою ОСОБА_3 , враховуючи, що довідка ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» містить відомості про конкретну дитину, період проходження нею лікування, спосіб та розмір проведених платежів, дату та розмір повернення невикористаних коштів, що дає можливість визначити фактичну вартість наданого дитині курсу лікування – 14430 грн. Тобто зазначений документ підтверджує не лише визначену закладом вартість медичних послуг, а й факт їх оплати.
За правилами статей 80, 81 та 89 ЦПК України достатність доказів визначається за їх сукупністю, жоден доказ не має для суду наперед установленої сили, а кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому матеріали справи не містять доказів участі відповідача у фінансуванні зазначеного курсу лікування дитини чи відшкодування ним будь-якої частини цих витрат.
Щодо посилань відповідача на те, що зазначене лікування та пов`язані з ним витрати з ним не погоджувалися, про необхідність їх понесення його не повідомляли та можливості брати участь у вирішенні відповідного питання йому не надавали, суд зазначає, що положення статті 185 СК України не ставлять виникнення обов`язку одного з батьків брати участь у додаткових витратах на дитину у залежність від попереднього погодження таких витрат між батьками. Визначальним для вирішення відповідної вимоги є встановлення особливих обставин, які зумовили додаткові витрати, їх фактичного понесення та розміру, відтак сама по собі відсутність попереднього погодження відповідачем відповідних витрат не є достатньою підставою для покладення всього фінансового навантаження, пов`язаного з лікуванням спільної дитини, виключно на одного з батьків.
Окрім того, судом враховано доводи сторін щодо виконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. Зокрема, із наданого відповідачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 553/1732/23 від 02.10.2023 року, виданого Ленінським районним судом м.Полтави, вбачається, що станом на 25.03.2026 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання доньки відсутня. Разом із тим відсутність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для відмови у стягненні додаткових витрат на дитину, оскільки сплата аліментів має на меті забезпечення її належного утримання, тоді як заявлені у цій справі витрати пов`язані з проходженням дитиною курсу лікування (реабілітації) та зумовлені особливими обставинами, пов`язаними зі станом її здоров`я. З огляду на це суд відхиляє доводи відповідача про те, що заявлені позовні вимоги фактично спрямовані на повторне стягнення коштів на ті самі потреби дитини та дублюють його аліментний обов`язок.
Вирішуючи питання щодо розміру участі відповідача у додаткових витратах на дитину, суд також бере до уваги наведені ним доводи та надані докази щодо стану його здоров`я. Із долученої відповідачем медичної документації вбачається, що упродовж 2025-2026 років ОСОБА_2 проходив лікування у зв`язку із захворюванням серцево-судинної системи, у тому числі стаціонарне та оперативне лікування. Таким чином, наявність у відповідача істотних проблем зі здоров`ям підтверджена матеріалами справи та є обставиною, яка має значення при визначенні розміру його участі у додаткових витратах на дитину. Разом із тим медичні документи, подані відповідачем, підтверджують стан його здоров`я та факт проходження лікування, однак самі по собі не підтверджують заявленої ним відсутності доходу, його фактичного матеріального становища, розміру понесених ним витрат на власне лікування або інших обставин, які б давали підстави для висновку про неможливість брати участь у додаткових витратах на дитину в заявленому позивачкою розмірі. Належних доказів на підтвердження тверджень про відсутність доходу або такого майнового стану, за якого стягнення частини додаткових витрат на дитину становило б для відповідача надмірний майновий тягар, суду не надано. Таким чином, суд бере до уваги підтверджений стан здоров`я відповідача, однак за відсутності доказів його матеріальної неспроможності, відсутність у матеріалах справи відомостей про наявність у відповідача інших осіб на утриманні, не вбачає достатніх підстав для звільнення його від участі у додаткових витратах на дитину чи для істотного зменшення такої участі.
Визначаючи розмір участі ОСОБА_2 у додаткових витратах на дитину, суд виходить із характеру таких витрат, стану здоров`я малолітньої ОСОБА_3 , фактичної вартості пройденого нею курсу лікування (реабілітації) у розмірі 14430 грн, а також бере до уваги стан здоров`я відповідача та наявні у справі відомості щодо виконання ним аліментного обов`язку.
За таких обставин, оцінивши наявні у матеріалах справи докази кожен окремо та в їх сукупності, перевіривши доводи сторін, встановивши наявність передбачених статтею 185 СК України особливих обставин, фактичне понесення додаткових витрат на лікування дитини та їх розмір, а також з огляду на рівність обов`язків батьків щодо дитини і відсутність доведених обставин, які б обґрунтовували покладення на відповідача меншої частини таких витрат, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину фактичної вартості курсу лікування (реабілітації) дитини у розмірі 7215 грн.
Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.
Позивач ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 року у розмірі 3328 грн.
Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати в дохід державного бюджету України у розмірі 1331 грн 20 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 274-279, 280-283, 354-355 ЦПК України,
ст.ст.180-184,185 СК України, суд
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7215 грн (сім тисяч двісті п`ятнадцять гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп (тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Копію рішення суду, після набрання ним законної сили, надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Полтави, або безпосередньо до Полтавського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Подільського районного суду міста Полтави | Ю. А. Ткачук