ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
07.07.2026	Справа № 910/1458/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участю секретаря судового засідання Вілінської О.О., розглянувши матеріали справи
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 
до 1) ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "РИБАЛЬСЬКИЙ 3"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Атмосфера" 
про визнання недійсним Протоколу № 1 від 04.12.2019 року, Протоколу № 2 від 07.12.2019 року,

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (далі - позивачі) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рибальська 3" (далі - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Атмосфера" (далі - відповідач 2) про визнання недійсним Протоколу № 1 від 04.12.2019 року, Протоколу № 2 від 07.12.2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.12.2019 року було проведено Установчі збори по створенню Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Рибальський 3” наслідком якого прийнято Протокол № 1 від 04.12.2019, 07.12.2019 проведено загальні збори, під час яких було вирішено укласти Договір управління багатоповерховим будинком з Товариством з обмеженою відповідальністю "Атмосфера", та затверджено тарифи на надання послуг обслуговування будинку та прибудинкової території. На думку позивачів, як співвласників багатоквартирного будинку, останніх не було належним чином повідомлено про проведення відповідачем-1 вказаних зборів, чим порушено їх права, як співвласників багатоквартирного будинку.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення доказів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 10.03.2026.
09.03.2026 через відділ діловодства суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що жоден з позивачів не був власником нерухомого майна в багатоквартирному будинку №3 на Набережно-Рибальська дорога в м.Києві в період з 04.12.2019 по 07.12.2019, коли проводилися спірні збори. Крім того, зміна тарифів не може свідчити про недійсність рішення загальних зборів від 07.12.2019. Також позивачами не обгрунтовано порушення їх прав оскаржуваними рішеннями загальних зборів.
10.03.2026 через систему "Електронний суд" від представника позивачів надійшло клопотання про витребування доказів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 витребувано докази у відповідача-1. Також ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 відкладено розгляд справи на 24.03.2026.
У підготовчому засіданні 24.03.2026 судом встановлено, що відповідачем 1 не було надано докази, витребувані ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2026. Також, у підготовчому засіданні 24.03.2026 представником позивачів заявлено усне клопотання про витребування доказів у ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ "АТМОСФЕР".
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 задоволено усне клопотання представника позивачів про витребування доказів. Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 14.04.2026.
01.04.2026 через відділ діловодства суду від представника відповідача 2 надійшло клопотання про виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 про витребування доказів.
14.04.2026 через систему "Електронний суд" від представника позивачів надійшло клопотання про долучення доказів.
Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2026 задоволено клопотання представника позивачів та долучено письмові докази до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2026 відкладено розгляд справи на 05.05.2026.
28.04.2026 через відділ діловодства суду від представника відповідача 2 надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву.
05.05.2026 через систему "Електронний суд" від представника позивачів надійшли додаткові письмові пояснення на додатковий відзив по справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 26.05.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2026 відкладено розгляд справи на 23.06.2026.
23.06.2026 через відділ діловодства суду представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом не задоволено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2026 відкладено розгляд справи на 07.07.2026.
В судовому засіданні 07.07.2026 представник позивачів підтримав позовні вимоги, представник відповідача 2 заперечив проти задоволення позовних вимог, представник відповідача 1 в засідання суду не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином. 
У судовому засіданні 07.07.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ВСТАНОВИВ:
Обґрунтовуючи пред`явлені у даній справі вимоги, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , посилаються на те, що вони є співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , дата реєстрації права власності 02.06.2020. 
ОСОБА_2 є власником наступного нерухомого майна розташованого в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 : 
- квартири АДРЕСА_3 загальною площею 46,8 кв.м., на підставі договору дарування квартири від 15.02.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., зареєстрованого в реєстрі за №74. дата реєстрації права власності 15.02.2023, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №422854309 від 15.04.2025; 
- гаража (машиномісця в паркінгу) №124 загальною площею 13.3 кв.м. на підставі договору дарування машиномісця від 15.02.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., дата реєстрації права власності 15.02.2023, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №422854309 від 15.04.2025, 
- приміщення (комори) № 1036 загальною площею 9,8 кв.м., на підставі договору дарування нерухомого майна від 15.02.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., зареєстрованого в реєстрі за №77, дата реєстрації права власності 15.02.2023. що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №422854309 від 15.04.2025. 
ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_4 частини на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каравай Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1620, дата реєстрації права власності 01.11.2021. Та 1/2 частини на підставі договору дарування 1/2 частки у праві власності на квартиру від 30.07.2024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1711, дата реєстрації права власності 30.07.2024.
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_5 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Роменським В.С., зареєстрованого в реєстрі за №502, дата реєстрації права власності 02.10.2020, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №226535922 від 02.10.2020. 
ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.07.2022, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Роменським В.С. Дата реєстрації права власності 14.07.2022, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №244225213 від 12.02.2021. 
ОСОБА_12 є власницею квартири АДРЕСА_7 , на підставі договору дарування квартири від 15.03.2025, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паламарчук К.Д., зареєстрованого в реєстрі за №158, дата реєстрації права власності 15.03.2025. 
ОСОБА_7 є власницею квартири АДРЕСА_8 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Роменським В.С., зареєстрованого в реєстрі за №601. Дата реєстрації права власності 08.12.2020. що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №235988057 від 08.12.2020. 
ОСОБА_8 є власницею квартири АДРЕСА_9 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.02.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грушицькою В.В., зареєстрованого в реєстрі за №279. Дата реєстрації права власності 12.02.2021, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №244225213 від 12.02.2021. 
ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_10 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соболевою В.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1900. Дата реєстрації права власності 09.10.2020.
ОСОБА_10 є власником квартири АДРЕСА_11 , на підставі договору дарування квартири від 20.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірхою І.С., зареєстрованого в реєстрі за №3107. Дата реєстрації права власності 20.12.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №194180993 від 20.12.2019. 
ОСОБА_11 є власницею квартири АДРЕСА_12 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2157. Дата реєстрації права власності 18.11.2020, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №233041320 від 18.11.2020. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що за результатами проведених установчими зборами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РИБАЛЬСЬКИЙ 3» оформлено Протокол №1 від 04 грудня 2019 року за місцезнаходження: м. Київ, Набережно-Рибальська дорога, 3. 
Відповідно до змісту протоколу на установчих зборах вирішувались питання: Обрання головуючого та секретаря установчих зборів; Створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та затвердження його назви; Затвердження статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та уповноваження особи для його підписання; Вибори правління та голови правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; Вибори ревізора об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; Надання повноважень представнику Зборів щодо державної реєстрації об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. 
На даних установчих зборах було прийнято рішення створити Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РИБАЛЬСЬКИЙ 3» оформлене протокол №1 від 04 грудня 2019 року.
За результатами проведених загальними зборами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РИБАЛЬСЬКИЙ 3» оформлено Протокол №2 від 07 грудня 2019 року за місцезнаходження: м. Київ, Набережно-Рибальська дорога, 3. 
Відповідно до змісту протоколу на загальних зборів вирішувались питання: Обрання головуючого та секретаря установчих зборів; прийняття рішення про залучення до участі у загальних зборах ОСББ ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера»; про затвердження ціни та умов договору про надання послоуг з управління багатоквартирним будинком; про порядок прийому передачі будинку на баланс ОСББ в управління управителя; про затвердження правила користування приміщеннями та прибудинковою територією будинку; про визначення ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера» управителем та призначення уповноваженої особи для підписання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком; про затвердження тарифів на обслуговування житлового комплексу та прибудинкової території.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.12.2019 року було проведено Установчі збори по створенню Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Рибальський 3” наслідком якого прийнято Протокол № 1 від 04.12.2019, 07.12.2019 проведено загальні збори, під час яких було вирішено укласти Договір управління багатоповерховим будинком з Товариством з обмеженою відповідальністю "Атмосфера", та затверджено тарифи на надання послуг обслуговування будинку та прибудинкової території. На думку позивачів, як співвласників багатоквартирного будинку, останніх не було належним чином повідомлено про проведення відповідачем-1 вказаних зборів, чим порушено їх права, як співвласників багатоквартирного будинку.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач 2 вказує, що жоден з позивачів не був власником нерухомого майна в багатоквартирному будинку №3 на Набережно-Рибальська дорога в м.Києві в період з 04.12.2019 по 07.12.2019, коли проводилися спірні збори. Крім того, зміна тарифів не може свідчити про недійсність рішення загальних зборів від 07.12.2019. Також позивачами не обгрунтовано порушення їх прав оскаржуваними рішеннями загальних зборів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.
Згідно зі статтею 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно зі ст. ст. 6, 28 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). 
Для створення об`єднання скликаються установчі збори. 
Установчі збори приймають рішення про створення об`єднання і затверджують його статут. 
Державна реєстрація об`єднання (асоціації) проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. 
Об`єднання (асоціація) вважається утвореним з дня його державної реєстрації. 
Об`єднання (асоціація) вважається припиненим з дня внесення про це відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Об`єднання ліквідується у разі, зокрема: прийняття співвласниками рішення про ліквідацію об`єднання; ухвалення судом рішення про ліквідацію об`єднання. 
Загальна процедура ліквідації юридичної особи, визначена у ст. 111 ЦК України, також передбачає низку обов`язкових дій - погашення існуючої кредиторської заборгованості, відчуження активів, звільнення працівників, передання документів до архіву тощо, а ст. 110 ЦК України встановлено, що юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади.
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» документи, що подаються для державної реєстрації, повинні відповідати таким вимогам, зокрема рішення про припинення юридичної особи має містити відомості про персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), її голову або ліквідатора, реєстраційні номери облікових карток платників податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), про порядок та строк заявления кредиторами своїх вимог. 
Для державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи, прийнятого її учасниками абууві лпові лним органом юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - відповідним державним органом, подаються такі документи: 1) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідного державного органу, про припинення юридичної особи; 2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, яким затверджено персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора, керуючого припиненням, реєстраційні номери облікових карток платників податків (або відомості про серію та номер паспорта - для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), строк заявления кредиторами своїх вимог, - у разі відсутності зазначених відомостей у рішенні учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - у рішенні відповідного державного органу, про припинення юридичної особи (ч.П ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань»). 
Для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі рішення про припинення юридичної особи, прийнятого учасниками юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідних державних органів, або судового рішення про припинення юридичної особи, не пов`язаного з її банкрутством, після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації; 2) довідка архівної установи про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню (ч.14 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»). 
Державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі:- документів, що подаються заявником для державної реєстрації;- судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, щодо припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи. 
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що як юридична особа об`єднання співвласників багатоквартирного будинку може припинити діяльність у порядку, передбаченому законом, шляхом ліквідації, яка, як встановлена законом процедура, передбачає низку обов`язкових послідовних дій - погашення існуючої кредиторської заборгованості, відчуження активів, звільнення працівників, передання документів до архіву тощо, лише в результаті вчинення яких і подання державному реєстратору відповідних документів в реєстр вноситься запис про припинення юридичної особи.
Судом встановлено, оспорюване Позивачами рішення установчих зборів від 04.12.2019 стосується створення Об`єднання як юридичної особи і фактично остаточною метою позову є ліквідація ОСББ «РИБАЛЬСЬКИЙ 3».
Верховний Суд у постановах від 07.10.2021 у справі №909/1393/19, від 07.09.2022 у справі № 910/8311/20, від 10.11.2022 у справі №925/524/21 послідовно висновував, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (про створення такого об`єднання як юридичної особи) спрямовано на припинення вже створеного об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а не на захист прав та / або охоронюваних інтересів позивача. 
Позиція Позивачів щодо недійсності рішення установчих зборів про створення юридичної особи не спростовує реєстрацію та легітимне існування ОСББ «РИБАЛЬСЬКИЙ 3», яке може бути припинено лише у передбаченому законом порядку. 
Суд погоджується з доводами відповідача -2 визнання недійсним оскаржуваного рішення установчих зборів призведе лише до правової невизначеності в діяльності ОСББ «РИБАЛЬКИЙ 3» за період з дати створення об`єднання і до дати ухвалення відповідного судового рішення. 
Так, рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів, засновників) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим згідно з усталеною судовою практикою підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів, засновників) юридичної особи можуть бути, зокрема, невідповідність таких рішень вимогам законодавства. При цьому, протокол є документом, який фіксує факт прийняття рішення загальними зборами, і не є актом за змістом статті 20 Господарського кодексу України.
Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів юридичної особи (у тому числі співвласників багатоквартирного будинку) можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (співвласника) можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів учасника (співвласника) рішенням загальних зборів. При розгляді справ означеної категорії слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 року в справі № 914/921/18, від 08.12.2020 року в справі № 922/1633/18, від 18.05.2021 року в справі № 903/933/19.
У рішенні від 01.12.2004 року в справі № 18-рп/2004 Конституційний Суд України, визначаючи зміст поняття "охоронюваний законом інтерес", розтлумачив, що його треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, яке є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
У мотивувальній частині цього рішення Конституційний Суд зазначив, що:
- "охоронюваний законом інтерес", на відміну від інтересу в широкому розумінні, перебуває виключно у логічно-смисловому зв`язку із суб`єктивними правами, але прямо ними не опосередковується, тобто виходить за межі останніх (абзац 1 підпункту 3.3 пункту 3);
- види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними (абзац 3 підпункту 3.4 пункту 3);
- наголос на "охоронюваності законом" чи законності того чи іншого інтересу застосовується лише у разі, коли не виключена можливість шляхом зловживання інтересами, прагненнями, використовуючи ті чи інші юридичні норми, забезпечити реалізацію незаконних інтересів (абзац 3 підпункту 3.5 пункту 3);
- поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним (абзац 3 підпункту 3.6 пункту 3);
- легітимний інтерес акціонерного товариства не є простою сукупністю законних інтересів його акціонерів. Індивідуальні інтереси останніх, як правило, відрізняються суперечливістю, а нерідко й конфліктністю, оскільки спрямовуються на пошук і використання або створення шляхів і засобів для задоволення різних за обсягом і змістом потреб та відрізняються різними мотивами у таких бажаннях і прагненнях. Не можуть бути завжди тотожними інтереси власника однієї акції та інтереси держателя контрольного пакету акцій, лабільні інтереси міноритарного (дрібного) акціонера, стратегічні інтереси акціонерного товариства у цілому тощо (абзац 1 підпункту 4.1 пункту 4);
- проблема правового захисту індивідуальних інтересів, особливо міноритарних акціонерів, як і виключення можливості зловживання такими інтересами, у сучасному законодавстві України ефективно не вирішена. В результаті акціонери, які мають незначний пакет акцій, взагалі не можуть впливати на діяльність товариства, їхні голоси фактично не враховуються на загальних зборах під час прийняття рішень, тобто законодавець свідомо допускає абсолютний пріоритет більшості голосуючих акцій, якими володіють кілька або навіть один акціонер, над меншістю голосуючих акцій, що належать переважній більшості учасників товариства - міноритарним акціонерам, і цим самим відбувається повне погашення законних індивідуальних інтересів останніх інтересами акціонерного товариства, формулювання яких залишається, як правило, прерогативою меншості учасників товариства (абзац 1 підпункту 4.3 пункту 4);
- акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства; порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом (абзац 1 підпункту 4.4 пункту 4).
Суд зауважує, що фактично будь-яке рішення, яке прийняте органами юридичної особи, так чи інакше стосується інтересу учасника (співвласника), який може бути прямим, опосередкованим чи потенційним. Кожний учасник (співвласник) має (чи принаймні повинен мати, діючи добросовісно) інтерес у тому, щоб органи управління діяли відповідно до закону. Це так званий інтерес "всіх та кожного" у легітимності прийнятих рішень, який поряд з цим має абстрактний та загальний характер.
З огляду на функції Загальних зборів, визначені у статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та передбачені Статутом, співвласник ОСББ має безсумнівно законний інтерес у правомірній та прозорій діяльності Загальних зборів, які є одним з органів управління Об`єднання.
Проте, наявність такого інтересу не означає, що будь-які процедурні порушення під час скликання та проведення Загальних зборів автоматично мають правові наслідки - визнання недійсним відповідного рішення.
Метою звернення з позовом про визнання недійсним рішення органу управління юридичної особи є не визнання недійсним певного акта, а захист гарантованого законом права. З огляду на це, обов`язковому встановленню підлягає факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника юридичної особи (співвласника багатоквартирного будинку). Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Гарантоване статтею 55 Основного Закону й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 року в справі № 761/45721/16-ц.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Аналогічний за змістом правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 року в справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року в справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 року в справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 року в справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 року в справі № 904/7841/21.
Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджу вальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або зй межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а Накож будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. 
Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такопА будинку (будинків), користування квартирами та нежитловнми приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. 
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-УІІІ. 
Згідно з визначенням термінів, що наведено у частині першій статті 1 цього Закону:- багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (пункт 1):
- співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку (пункт 5): 
- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (пункт 6);
- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення (пункт 2). 
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Отже, кожний власник квартири та нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території. 
Частина друга Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1442, визначає поняття «приміщення» - це частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу, а «вбудовані приміщення» - це приміщення, що є частиною внутрішнього об`єму будівлі. Тобто, основним елементом приміщення є наявність облаштованих конструкцій з можливістю входу і виходу. 
Згідно з визначенням, наведеним у додатку Б ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів»: Машиномісце (на автостоянці або в гаражі) - площа, необхідна для встановлення одного транспортного засобу, що складається із площі його горизонтальної проекції з додаванням габаритів наближення (захисних зон) до сусідніх транспортних засобів або будь-яких перешкод. 
Власник машиномісця (паркомісця) у багатоквартирному будинку не є співвласником будинку. Машиномісце (паркомісце) не вважається приміщенням, а отже, власник машиномісця (паркомісця) не має права голосу у справах, що стосуються спільного майна будинку. 
Судом встановлено, враховуючи вищевикладене, Позивачі не були співвласниками багатоквартирного будинку №3 на Набережно-Рибальська дорога в м. Києві 04.12.2019 та 07.12.2019 року, оскільки на той момент не були власниками квартир чи нежитлових приміщень в цьому будинку. 
Згідно частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. 
Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. 
Відповідно до статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень. 
При цьому, частиною 1-3 статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. 
До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: 1) розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; 2) визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; 3) обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; 4) визначення повноважень управителя шодо управління багатоквартирним - будинком; 5) проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; 6) визначення лати та місця проведення наступних зборів співвласників; 7) визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком; 8) відключення будинку віл мереж (систем) централізованого постачання комунальних послуг у порядку, встановленому законом, і визначення системи подальшого забезпечення будинку комунальними послугами за умови дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; 9) прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).
Отже, як вбачається з положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку уповноважені на самовизначення у питаннях пов`язаних із забезпечення управління багатоквартирним будинком, шляхом проведення загальних зборів та обрання управителя з визначенням коло його прав та обов`язків. 
07 грудня 2019 року на Загальних зборах Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РИБАЛЬСЬКИЙ 3» визначило Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «АТМОСФЕРА» Управителем багатоквартирного будинку та передало всі функції з управління Управителю будинком. 
Під час даних загальних зборів затверджений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та визначена вартість послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території. 
Як встановлено судом вище, Позивачі набули у власність об`єкти житлової нерухомості та стали співвласниками багатоквартирного будинку за. адресою: АДРЕСА_1 , вже після проведення спірних загальних зборів, а відтак порушення прав Позивачів позбавленням їх можливості прийняти участь у них виключається. 
Таким чином, твердження Позивачів про обмеження їх прав на участь у прийняті рішень з управління спільним майном багатоквартирного будинку спростовується наявними в матеріалах справи документами. 
Відсутність інформування Позивачів протягом шести років про проведення загальних зборів, відсутність інформування про вже проведені збори, відсутність можливості брати участь в управлінні будинком не можуть свідчити про недійсність саме Протоколів №1 та №2, оскільки права співвласників будинку виникли у Позивачів після проведення загальних зборів, які оформлені Протоколом №1 та №2, а відтак не можуть бути підставою для визнання недійсними рішень, які зафіксовані в спірних протоколах. 
Також, Позивачі посилаються, що після затвердження тарифів на послуги з утримання будинку рішенням Загальних зборів ОСББ «РИБАЛЬСЬКИЙ 3» від 07.12.2019, нарахування Позивачам вартості цих послуг неодноразово збільшувалась без проведення загальних зборів та без надання підтверджуючих документів.
Зміна тарифів на управління будинком, після їх затвердження загальними зборами співвласників ОСББ «РИБАЛЬСЬКИЙ 3» 07 грудня 2019 року, не може свідчити про недійсність рішення загальних зборів 07 грудні 2019 року, яким вони визначені. 
Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. 
У постанові від 20.04.2023 в справі №914/2547/21 Верховний Суд зазначив, що розглядаючи спір про визнання недійсними рішень загальних зборів з підстав порушень, допущених під час скликання та проведення загальних зборів, суд повинен встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів позивача. Також суд повинен у кожному конкретному випадку оцінити характер порушення, враховуючи баланс інтересів як позивача, так й інших співвласників ОСББ. Інтереси окремого власника можуть не збігатися з інтересами інших співвласників багатоквартирного будинку. Тому, вирішуючи питання щодо визнання недійсними рішення загальних зборів, суди мають враховувати баланс інтересів усіх співвласників та самого ОСББ, уникати зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, які вирішуються загальними зборами співвласників. 
Крім того, у постанові від 13.04.2023 в справі №924/1225/21 Верховний Суд звернув увагу на те, що для визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників, що оскаржуються з підстав порушення порядку скликання та проведення зборів, позивач має довести, а суд встановити наявність порушених прав та/або інтересів позивача як співвласника оспорюваним рішенням загальних зборів. Тобто суду необхідно з`ясувати, які саме права та/або інтереси позивача порушені кожним окремим оспорюваним рішенням загальних зборів. 
Позивачі жодним чином не обґрунтували порушення їх прав оскаржуваними рішеннями загальних зборів, а звертаючись до суду посилаються на порушення прав співвласників багатоквартирного будинку, які виникли після проведення спірних загальних зборів. 
Позивач не може реалізовувати захист свого права у спосіб порушення прав інших співвласників, які своєю більшістю не оспорюють цього рішення; позивач не обґрунтував, яким чином визнання недійсним та скасування протоколу загальних зборів призведе до відновлення його прав (Постанови Верховного Суду від 20.03.2023 у справі №914/2547/21, від 17.04.2018 у справі №922/1671/16, від 12.03.2019 у справі №904/9495 16 від 10.09.2020 у справі №904 3368/18, від 15.06.2022 у справі №910/6685/21). 
Позивачами не зазначено яким чином оскаржувані протоколи та договір про надання послуг з управління будинком порушують їх права та інтереси, і не наведено яким чином саме через визнання недійсними протоколів та договору їхні права будуть відновлені. 
З вищезазначеного випливає, відсутність порушення Відповідачами прав та інтересів Позивачів, як власників нерухомого майна в багатоквартирному будинку, що відповідно є підставою для відмови у задоволені позову.
Крім того, обрання позивачем такого способу захисту його прав, який спрямований не на вирішення спору з його опонентом, а на ліквідацію самого опонента, порушує межі здійснення прав визначені ст. 13 ЦК України, а також порушує принцип пропорційності, що визначається як загальний принцип права, який спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав повинні бути істотними, а засоби їх досягнення - обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються (висновки Верховного Суду у постанові від 12.01.2023 у справі №917/559/21). 
Враховуючи вищевикладене, вимога про визнання недійсним рішення установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, оформлене протоколом №1 від 04.12.2019 є такою, що не відповідають належному та ефективному способу захисту, оскільки спрямовано на скасування юридичної підстави створення ОСББ «РИБАЛЬСЬКИЙ З», тобто на припинення об`єднання співвласників.
Оскільки обрання Позивачами неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (послідовні висновки Великої Палати Верховного Суду), за таких підстав відсутня потреба в оцінці доводів сторін та обставин щодо дотримання / недотримання законодавства під час підготовки та проведення установчих зборів.
Інші посилання позивачів не беруться судом до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених судом висновків, не підтверджують дотримання балансу інтересів усіх співвласників та самого ОСББ внаслідок визнання недійсним оскаржуваних протоколів та визнання недійсним договору, не свідчать про порушення цим протоколом прав та/або інтересів позивача.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Оскільки Позивачами не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу пред`явлених до відповідачів вимог, а також з огляду на недоведеність останнім факту порушення його прав оскаржуваними рішеннями (протоколами) та можливість відновлення таких прав внаслідок визнання його недійсним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.
Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
1. У задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.07.2026.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА