ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2026 року м.Дніпро Справа № 912/2081/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Закупівлі.про" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 11.08.2025 року у справі № 912/2081/25 (суддя Кабакова В.Г.)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Закупівлі.про" (Харківське шосе, будинок 201- 203, літера 3В, м. Київ, 02121) 
про видачу судового наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 11.08.2025 року у справі № 912/2081/25 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Закупівлі.про" у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Перанського Віктора Анатолійовича 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Ухвала мотивована відсутністю правових підстав для задоволення вказаних вимог.
Відмовляючи у видачі наказу про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що при незгоді боржника із стягненням витрат на правову допомогу, останній буде позбавлений права на подання заяви про скасування судового наказу, оскільки п. 5 ч.3 ст.157 ГПК України передбачає, що у даній заяві боржник повинен зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача, однак не судових витрат.
Суд дійшов висновку, що вимоги заяви в цій частині не відповідають положенням ст.148 ГПК України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Закупівлі.про" оскаржило її в апеляційному порядку.
Апелянт вважає, що:
- суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права та безпідставно не зазначив в судовому наказі суму судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, оскільки судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи;
- боржник має право подати заяву про скасування наказу у випадку не згоди із будь-якою, заявленою сгягувачем (заявником) вимогою, як це передбачено п. 5 ч. 3 ст. 157 ГПК України, незалежно від того, чи ця вимога заявлена на підставі договору між стягувачем та боржником, чи на підставі закону як судові витрати;
- відмова у стягненні витрат на професійну правничу допомогу за ініціативою суду є наданням переваги одному із учасників справи, що є порушенням принципу рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин (ст. 7 ГПК України).
Також, скаржник не згоден з посиланням суду на правову позицію, викладену в постанові Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 року у справі № 905/186/25, оскільки ці доводи суду суперечать вимогам ч. 4 ст. 236 ГПК України, згідно із якою при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
На думку апелянта, Закон не передбачає врахування висновків судів апеляційної інстанції. 
Просить ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 11.08.2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення в частині видачі наказу про стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Перанський Віктор Анатолійович спростовує доводи апелянта. Вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Положенням ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. 
Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2025 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі в порядку письмового провадження.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Закупівлі.про" звернулось до господарського суду з заявою від 06.08.2025 року про видачу судового наказу. Просило суд видати судовий наказ про стягнення з Фізичної особи - підприємця Перанського Віктора Анатолійовича 54 914,75 грн заборгованості за договором-оферти, 242,24 грн судового збору та 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
11.08.2025 року судом видано судовий наказ про стягнення з Фізичної особи - підприємця Перанського Віктора Анатолійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Закупівлі.про" 54 914,75 грн заборгованості та 242,24 грн судового збору.
Розглянувши заяву в частині вимог про стягнення 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд відмовив заявнику з тих підстав, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору, в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.
Колегія суддів поділяє висновки оскаржуваної ухвали та звертає увагу на наступне:
У відповідності до ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Порядок розгляду вимог у наказному провадженні унормований Розділом ІІ "Наказне провадження" Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. 
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 148 ГПК України). 
Отже, ст.148 ГПК України чітко визначає, що судовий наказ видається виключно за вимогами про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором. Витрати на правничу допомогу не є частиною цієї заборгованості.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 148 ГПК України.
Суд першої інстанції вірно послався на те, що за змістом ст. ст.524, 533-535, 625 ЦК України грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, в порядку наказного провадження може бути стягнута неоспорювана грошова заборгованість за письмовим договором, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Стягнення з Фізичної особи - підприємця Перанського Віктора Анатолійовича витрат на професійну правничу допомогу адвоката за укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Закупівлі.про" та адвокатом Харченко В.І. договором про надання правової допомоги №ZK/1/373 від 22.01.2025 року суперечить самій суті наказного провадження, оскільки такий договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.
Таким чином, висновок оскаржуваної ухвали про те, що процесуальними нормами не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, відмінних від неоспорюваної заборгованості та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, є обґрунтованим.
Суд вірно акцентував увагу на відмінності між наказним та позовним провадженням.
Наказне провадження є безспірним. Тобто, в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер. 
Розгляд заяви про видачу судового наказу в порядку наказного провадження не є розглядом спору по суті, а лише свідчить про наявність спору, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження у разі надходження заяви про скасування судового наказу у порядку ст.157 ГПК України.
Відповідно до приписів розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливість розподілу будь-яких судових витрат за результатами розгляду такої заяви.
Натомість, ст. 129 ГПК України регулює питання розподілу судових витрат між сторонами спору в залежності від результатів розгляду справи по суті. Тому в даному випадку ця норма не підлягає застосуванню. 
Враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів, у тому числі, ст. 126 ГПК України, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам ч. 1 ст. 13 ГПК України. 
Крім того, у відповідності до ст. 157 ГПК України боржник не матиме змоги заперечити щодо нарахування витрат на правову допомогу.
Скаржник не спростовує висновок суду першої інстанції про те, що стягнення з боржника на користь стягувача витрат на правничу допомогу суперечить самій суті наказного провадження, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору, в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи оскаржуваної ухвали апелянтом не спростовано. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Понесені скаржником судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за Товариством з обмеженою відповідальністю "Закупівлі.про".
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 11.08.2025 року у справі № 912/2081/25 залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков