Справа № 404/9732/25 
Номер провадження 2/404/3565/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького
в складі: головуючого судді – Мохонько В.В.,
за участі секретаря – Ковальової К.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 , через представника, адвоката Деревянко Я.Р., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 58 000,00 гривень. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він 05.10.2022 року надав ОСОБА_2 у позику кошти в сумі 58000 (п?ятдесят вісім тисяч)гривень без відсотків, а та у свою чергу написала власноруч розписку про отримання вказаних коштів, які зобов`язувалася повернути протягом двох років, сплачуючи кожного місяця по 2416 (дві тисячі чотириста шістнадцять) гривень, проте не повернула. Оскільки заборгованість за вказаним договором позики відповідач не повертає у добровільному порядку, тому звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницький від 23 вересня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження.
Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницький від 07 липня 2026 року відмовлено у  задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід головуючої судді у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань не подав.
Представник позивача, адвокат Деревянко Я.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та просила суд задовольнити позов в повному обсязі.
В судовому засіданні відповідач вказувала, що позов не визнає в повному обсязі. Також, повідомила, що фактично кошти від ОСОБА_1 не отримувала. Відповідачка підтвердила, що розписку написала власноручно, після того як придбала у позивача квартиру, за яку мала сплатити 54000 гривень, а не 58000 гривень, крім того вказала, що 2000 гривень вже повернула ОСОБА_1 . Інших клопотань, а також відзиву на позовну заяву від ОСОБА_2 не надходило.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази та оцінивши їх у відповідності до ст.89 ЦПК України вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного.
Судом встановлено, що між сторонами 05.10.2022 року було укладено договір позики, за яким відповідач отримала від позивача 58 000, 00 гривень, про що власноручно написала розписку.
Текст розписки про отримання позики від 05 жовтня 2022 року містить чітку інформацію про те, що позичальник ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у позику в сумі 58000, 00 гривень в день складання цієї розписки та зобов`язується їх повернути протягом двох років, сплачуючи щомісяця по 2416 гривень.
Таким чином, складена власноруч ОСОБА_2 розписка від 05.10.2022 року підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання нею від ОСОБА_1 грошових кошті ву борг, а також обов`язок його повернути в обумовлений між сторонами строк.
Відповідно до ст.16 ЦК Україним кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) аботаку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до змісту статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. При цьому, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а сааме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31.10.2018 року (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргових розписок у позивача як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем за договором позики не виконане.
Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договорами позики від 05жовтня 2022 року на суму 58000, 00 гривень, які у строк до 05 жовтня 2024 року відповідач не повернула, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки.
Враховуючи встановлені обставини та оскільки станом на день розгляду справи відповідачем не виконано умов договору позики від 05.10.2022 року з повернення боргу, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 05.10.2022 року в сумі 58000, 00 гривень.
Щодо доводів відповідача про те, що остання фактично кошти не отримувала, а розписка була написана після придбання квартири у позивача, а також стосовно того, що відповідачка вже віддала частину боргу у сумі 2000 гривень, суд ставиться критично. Так як дані твердження не підверджуються будь-якими належними та допустимими доказами у справі.
Відповідно до змісту ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що представником позивача при поданні позовної заяви зазначалося, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 7000 гривень, крім того в судовому засіданні представник позивача адвокат Деревянко Я.Р. заявила клопотання про компенсацію витрат на правничу допомогу в сумі 7000 гривень, на що відповідачка не надала заперечень, суд дійшов висновку стягнути судові витрати у справі на професійну правничу допомогу, понесені позивачем ОСОБА_1 у сумі 7 000,00 гривень з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.
Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 гривень.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 137,141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики— задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 58 000,00 гривень за договором позики від 05.10.2022 року, а також 1 211,20 грн.- сплаченого судового збору та 7 000,00 грн. – витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників справи:
позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 13.07.2026 року

Суддя 
Фортечного районного суду
міста Кропивницького Віталіна МОХОНЬКО