Київський апеляційний суд 

П О С Т А Н О В А

20 липня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М., перевіривши апеляційну скаргу прокурора на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 травня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 14.05.2026 провадження в справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172^6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків накладення стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.
Як встановив суд, з посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду державного виконавця Миронівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції України, будучи державним службовцем 9 рангу категорії "В" і відповідно до п.п."в" п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, всупереч вимогам ч.1 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції" несвоєчасно 03.06.2025 без поважних причин подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік, яку зобов`язана була подати по 31.01.2024 включно, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172^6 КУпАП.
В апеляційній скарзі прокурор відділу забезпечення діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Київської обласної прокуратури Грушковський В.Ю. просить постанову судді місцевого суду скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172^6 КУпАП, та накласти на неї стягнення у межах санкції вказаної норми.
Обґрунтовуючи право на подання апеляційної скарги, прокурор посилається на ч.5 ст.7, ч.2 ст.250, ч.1 ст.287, ч.2 ст.294 КУпАП, аналізуючи зміст яких робить висновок, що їх неузгодженість в частині права прокурора на апеляційне оскарження дає підстави стверджувати, що при розгляді справ даної категорії прокурор користується правами сторони. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-749/0/4-15 від 30.04.2015 зазначено, що, виходячи із системного підходу до розуміння норм КУпАП, право прокурора на апеляційне оскарження постанови місцевого суду може бути реалізовано винятково під час здійснення нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян (ч.5 ст.7 КУпАП), та під час участі у провадженнях про адміністративні корупційні правопорушення (ст.ст.172^2-172^9 КУпАП). 
Також вказує, що позбавлення прокурора права на апеляційне оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, є перешкодою для ініціювання перегляду і скасування незаконного рішення суду першої інстанції та постановлення законного та обґрунтованого рішення. Наголошує, що ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, ст.55 Конституції України гарантує право на оскарження в суді рішень і що главою 24 КУпАП не встановлено обмежень щодо оскарження постанов про справі про адміністративне правопорушення. Водночас, основними засадами судочинства відповідно до ст.129 Конституції України є рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Ці обставини, на переконання прокурора, вказують на те, що він має право на подання апеляційної скарги у даній справі, і аналогічної позиції дійшов Київський апеляційний суд у конкретних справах.
Крім того, наголошує на тому, що згідно з ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не має повноважень повертати апеляційну скаргу особі, яка її подала. 
Вважаю, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом і підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав. 
Частиною 1 статті 250 КУпАП передбачено, що прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії. При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172^4 - 172^9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою.
Разом з тим, згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом. 
При цьому відповідно до положень ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів виключно при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Оскільки правом на оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, прокурор не наділений, і дана справа ніяким чином не пов`язана із застосуванням заходів примусового характеру, що пов`язані з обмеженням особистої свободи громадян, вважаю, що апеляційна скарга подана особою, яка не має на це права, що є підставою для її повернення, і таке рішення не суперечить приписам ч.8 ст.294 КУпАП, якою передбачено, рішення про що має право прийняти суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, і не під час її прийняття до свого розгляду.
Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-749/0/4-15 від 30.04.2015 та нібито правові позиції Київського апеляційного суду, якими в дійсності є постанови у конкретних справах, не є джерелом права, а тому не можуть враховуватись судом апеляційної інстанції. До того ж, існує і лист № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, в якому висвітлена протилежна позиція щодо права прокурора на оскарження.
Що ж стосується посилань на основні засади судочинства, в тому числі забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, на гарантоване Конституцією України право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, то вони є слушними. 
В рішенні Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14.12.2011 року зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. 
Наведене свідчить про те, що це право не є абсолютним. 
Крім того, подаючи апеляційну скаргу, прокурор діє від імені держави і не є особою, права або свободи якої порушено, у зв`язку з чим посилання на ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є недоречними.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора відділу забезпечення діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Київської обласної прокуратури Грушковського В.Ю. на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 травня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  повернути особі, яка її подала.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн