ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 р. | Справа № 638/5928/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Фоміної Л.О. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 25.05.2026 (головуючий суддя І інстанції: Заварза Т.В., проспект Перемоги, 52-В, м. Харків, 61202) по справі №638/5928/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовної заяви та її обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), в якому просив суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 186/3 П від 09 вересня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що не погоджується з інкримінованим йому адміністративним правопорушення, і вважає спірну постанову незаконною. Зокрема, ОСОБА_1 не був повідомлений про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, дату її розгляду та винесення рішення, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати пояснення щодо обставин справи а також подати клопотання про закриття справи. Окрім того керівником територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки перед винесенням постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП має бути встановлено та доказано належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт порушення такою особою правил військового обліку в особливий період, наявність в її діях вини та дотримуватися встановлених ст. 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності, чого відповідачем зроблено не було. Крім того, вказував про візуальну розбіжність у підписах ОСОБА_1 в оскаржуваній постанові та договорі про надання правової допомоги.
ІІ. Зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 25.05.2026 повернуто позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Постановлячи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 25 травня 2026 року позивачем не надано докази на підтвердження усунення недоліків суду в повному обсязі, а саме: позивач не доплатив судовий збір у розмірі 0,48 грн 9 48 копійок (48 копійок). 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 травня 2026 року у справі № 638/5926/26 та направити справу № 638/5926/26 для продовження розгляду до Шевченківського районного суду міста Харкова.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що в межах наданого ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 04 травня 2026 року у справі № 638/5928/26 строку з метою усунення вище вказаних недоліків 18 травня 2026 року представником позивача було подано Заяву про усунення недоліків у справі №638/5928/26, у якій зазначено додаткові підстави для поновлення строку звернення із позовною заявою, і повторно долучено квитанцію № 1192-5040-3235-5597 від 03 квітня 2026 року для підтвердження факту сплати ще 03 квітня 2026 року судового збору, яка містила арифметичну помилку, і при наданні можливості та звернення уваги на такий недолік, судовий збір в розмірі 48 коп. був би негайно сплачений. Разом з тим, через такий незначний недолік, а саме недоплату судового збору в розмірі 0,48 грн, несвоєчасного вивчення судом першої інстанції змісту задовго наданої квитанції № 1192-5040-3235-5597 від 03 квітня 2026 року, оскаржуваною ухвалою повернуто позовну заяву. 
Апелянт зауважує, що повернення позовної заяви через недоплату судового збору в розмірі 48 коп. є проявом надмірного формалізму суду відносно дотримання сторонами процесуальних обов`язків і їх права на доступ до правосуддя, та не вибагливе ставлення до дотримання судом тих же процесуальних обов`язків, що свідчить про порушення статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу положень частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції..
Учасники справи повідомлені про перегляд ухвали Шевченківського районного суду міста Харкова від 25.05.2026 по справі № 638/5928/26 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.
З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення вимог щодо форми та змісту позовної заяви, а також обсягу документів, які слід долучати до позовної заяви.
Законодавчі вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені статтею 160 КАС України, а статтею 161 КАС України визначено документи, що додаються до позовної заяви
Так, частиною третьою статті 161 КАС України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції ухвалою від 04.05.2026 залишив без руху адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаній ухвалі суд, серед іншого, зазначив, що з урахуванням коефіцієнта 0,8 за подання позовної заяви зазначеної категорії через систему «Електронний суд» справляється судовий збір у сумі 532,48 грн (3328,00 грн * 0,2 * 0,8), водночас всупереч цьому позивачем надано документ про сплату судового збору у сумі 532,00 грн.
Враховуючи, що позивач не доплатив судовий збір у розмірі 0,48 грн (48 копійок), суд першої інстанції ухвалою від 25.05.2026 дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Апелянт покликається на те, що недоплата судового збору в розмірі 48 копійок є незначним недоліком, водночас суд першої інстанції своєчасно не вивчив зміст задовго наданої квитанції № 1192-5040-3235-5597 від 03 квітня 2026 року. Крім того, зауважив, що вказані дії свідчать про прояв надмірного формалізму та вибагливе ставлення до дотримання судом процесуальних обов`язків.
Колегія суддів вважає вказані доводи скаржника необґрунтованими, оскільки після постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач був належним чином повідомлений про конкретний недолік та розмір суми, яку необхідно доплатити для його усунення.
Посилання апелянта на те, що недоплата судового збору стала наслідком арифметичної помилки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі обставини не звільняли його від обов`язку виконати вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Водночас саме факт неусунення недоліків позовної заяви, а не характер чи причини їх виникнення, відповідно до положень пункту 1 частин четвертої статті 169 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.
Стосовно доводів скаржника про те, що повернення позовної заяви через недоплату судового збору в сумі 46 копійок є проявом надмірного формалізму, колегія суддів також відхиляє та зауважує, що позивач, будучи належним чином повідомленим про надання неналежного доказу сплати судового збору (його недоплати), не виконав вимоги ухвали суду.
Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява № 28249/95), «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.
Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява №35787/03, п.29, від 26.07.2007).
Водночас Європейський суд з прав людини розмежовує надмірний формалізм та належне застосування процесуальних норм. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У цій справі підставою для повернення позовної заяви став не незначний розмір недоплати судового збору як такий, а невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, що спростовує доводи апелянта щодо прояву надмірного формалізму з боку суду чи непропорційного обмеження права на доступ до правосуддя.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до положень статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, правильно застосував норми процесуального права про повернення позовної заяви через неусунення недоліків поданої позовної заяви, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 25.05.2026 по справі №638/5928/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя | | К.В. Мінаєва
Судді | | Л.О. Фоміна   І.М. Ральченко