| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6546/25 Головуючий у 1 інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М.
Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач – ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 232730028039 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.05.2025 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву від 09.05.2025 року ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи на ВАТ “Черкаське Хімволокно” з 11.08.2004 р. по 29.12.2008 р.; до загального страхового стажу з 01.09.1987 р. по 28.06.1989 р. та призначити їй пенсію за віком па пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.05.2025 № 232730028039 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про призначення з 09.05.2025 ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, зарахувавши до її пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 11.08.2004 до 29.12.2008 та період з 01.09.1987 до 30.06.1989 – до страхового стажу. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що рішення від 16 травня 2025 року №232730028039 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є законним та обґрунтованим, оскільки, її пільговий стаж за Списком №1 не підтверджено в установленому порядку. Зокрема, апелянт вказує, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1989 року, у зв`язку з наявністю виправлення в даті початку навчання у дипломі серії НОМЕР_1 . Крім того, період роботи з 11 серпня 2004 року по 29 грудня 2008 року не зараховано до пільгового стажу за Списком №1, оскільки, ОСОБА_1 не надала довідки, передбаченої пунктом 20 Порядку №637, та виписки з наказів підприємства про проведення атестації відповідного робочого місця. При цьому, апелянт наголошує, що саме заявник зобов`язаний подати разом із заявою про призначення пенсії належно оформлений пакет документів, необхідних для підтвердження права на пенсію на пільгових умовах. Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав його прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії з 09 травня 2025 року, оскільки, повноваження органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсій є дискреційними, а суд не може підміняти уповноважений пенсійний орган.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 9 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за результатами чого, прийнято рішення від 16 травня 2025 року №232730028039 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1.
Згідно змісту вказаного рішення відповідача, страховий стаж ОСОБА_1 визначено тривалістю 29 років 10 місяців 03 дні. При цьому, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1989 року, згідно з дипломом від 30 червня 1989 року серії НОМЕР_1 , у зв`язку з наявністю виправлення в даті початку навчання. Також, до пільгового стажу за Списком №1 не зараховано період роботи з 11 серпня 2004 року по 29 грудня 2008 року, згідно з трудовою книжкою від 01 серпня 1989 року серії НОМЕР_2 , у зв`язку з відсутністю інформації про атестацію робочих місць та відпустки без збереження заробітної плати, а також ненаданням окремої довідки пільгового характеру про підтвердження наявного стажу.
Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з 2 другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Відповідно до пункту а статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII, у редакції до внесення змін Законом №213-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.
Згідно зі статтею 12 Закону №1788-XII, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.
За приписами статті 83 Закону №1788-XII, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16 травня 2025 року №232730028039 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1.
Зі змісту вказаного рішення відповідача вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 визначено тривалістю 29 років 10 місяців 03 дні, водночас пільговий стаж за Списком №1 не підтверджено в установленому порядку. Зокрема, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1989 року, згідно з дипломом від 30 червня 1989 року серії НОМЕР_1 , у зв`язку з наявністю виправлення в даті початку навчання.
Крім того, до пільгового стажу за Списком №1 не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 11 серпня 2004 року по 29 грудня 2008 року, згідно з трудовою книжкою від 01 серпня 1989 року серії НОМЕР_2 , оскільки, за висновком Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відсутня інформація про атестацію робочих місць та відпустки без збереження заробітної плати, а окрема довідка пільгового характеру про підтвердження наявного стажу не надавалася.
З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 у період з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1989 року навчалася у Черкаському технікумі радянської торгівлі. Згідно з дипломом серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 зарахована на навчання у 1987 році та 30 червня 1989 року отримала кваліфікацію товарознавця.
Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 01 вересня 2001 року підтверджується зміна прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .
При цьому, відомості щодо року початку навчання, зазначені у дипломі, відповідають відомостям трудової книжки та додатково підтверджуються архівною довідкою Черкаського фахового коледжу харчових технологій та бізнесу від 22 травня 2025 року №377.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявність виправлення у даті початку навчання в дипломі не спростовує факту навчання ОСОБА_1 у період з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1989 року, який підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів. Недоліки оформлення відповідного документа, допущені особою, відповідальною за його заповнення, не можуть бути підставою для неврахування належним чином підтвердженого періоду навчання при обчисленні страхового стажу.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1989 року та вважає необґрунтованими відповідні доводи апеляційної скарги.
Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи ОСОБА_1 з 11 серпня 2004 року по 29 грудня 2008 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 , від 01 серпня 1989 року ОСОБА_1 у період з 11 серпня 2004 року по 29 грудня 2008 року працювала у ВАТ «Черкаське Хімволокно» у прядильно-обробному цеху лаборантом з аналізу газів та пилу лабораторії газових аналізів III розряду. Відповідний запис у трудовій книжці внесено на підставі наказу від 05 грудня 2005 року №1342-к.
Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», чинної у спірний період роботи ОСОБА_1 , робітники та фахівці цехових хімічних лабораторій, передбачені підрозділом 16.2 розділу XVI Списку №1, належать до працівників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Таким чином, відомості трудової книжки ОСОБА_1 підтверджують як період її роботи у ВАТ «Черкаське Хімволокно», так і займану посаду та структурний підрозділ, а характер відповідної роботи за законодавством, чинним у цей період, передбачав право на пенсійне забезпечення за Списком №1.
З огляду на викладене, вирішальним для зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу є встановлення факту проведення атестації відповідного робочого місця та підтвердження за її результатами права на пільгове пенсійне забезпечення.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно з випискою з наказу ВАТ «Черкаське Хімволокно» від 27 червня 2000 року №604 за результатами атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 працівників відповідного робочого місця. Крім того, випискою з наказу ВАТ «Черкаське Хімволокно» від 27 вересня 2005 року №838 за результатами чергової атестації робочих місць також підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 за посадою, яку у спірний період займала ОСОБА_1 .
Таким чином, наявними у матеріалах справи документами підтверджено проведення атестації робочого місця ОСОБА_1 та збереження за результатами її проведення права працівників відповідного робочого місця на пенсійне забезпечення за Списком №1.
За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність документального підтвердження проведення атестації відповідного робочого місця, оскільки, такі доводи спростовуються наявними у матеріалах справи виписками з наказів від 27 червня 2000 року №604 та від 27 вересня 2005 року №838.
З приводу доводів апелянта про необхідність подання ОСОБА_1 уточнюючої довідки для підтвердження пільгового стажу за Списком №1, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відмовляючи у зарахуванні періоду роботи з 11 серпня 2004 року по 29 грудня 2008 року до пільгового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зокрема, виходило з того, що ОСОБА_1 не надала окремої довідки пільгового характеру про підтвердження наявного стажу. 
Аналогічний довід наведено й в апеляційній скарзі, в якій відповідач наполягає, що саме заявник повинен подати належно оформлений пакет документів, у тому числі, довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Водночас, як встановлено вище, трудова книжка ОСОБА_1 містить відомості про період її роботи, займану посаду та структурний підрозділ, а наявними у матеріалах справи виписками з наказів від 27 червня 2000 року №604 та від 27 вересня 2005 року №838 підтверджено результати атестації відповідного робочого місця та право на пенсію за Списком №1.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність окремої уточнюючої довідки не може бути самостійною підставою для неврахування спірного періоду роботи до пільгового стажу, оскільки, необхідні для підтвердження характеру та умов роботи відомості встановлюються з інших належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи.
Відтак, доводи апеляційної скарги про непідтвердження пільгового стажу ОСОБА_1 , у зв`язку з ненаданням уточнюючої довідки, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Вирішуючи питання щодо наявності у ОСОБА_1 необхідних умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, колегія суддів враховує наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, з урахуванням періоду роботи з 11 серпня 2004 року по 29 грудня 2008 року пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком №1 становить 4 роки 4 місяці 18 днів, а її страховий стаж - 29 років 10 місяців 03 дні.
Таким чином, ОСОБА_1 має не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, необхідного для призначення пенсії за Списком №1, а тривалість її страхового стажу перевищує встановлений законом мінімальний страховий стаж.
З огляду на приписи пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, за чотири повних роки роботи за Списком №1 пенсійний вік ОСОБА_1 , передбачений статтею 12 цього Закону, підлягає зменшенню на 5 років 4 місяці.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення 09 травня 2025 року із заявою про призначення пенсії досягла віку, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах, та мала необхідний страховий і пільговий стаж.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 передбачених законом умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, а доводи апеляційної скарги про відсутність у неї необхідного пільгового стажу не спростовують правильності такого висновку.
Щодо доводів апелянта про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України, колегія суддів зазначає наступне.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вказує, що питання призначення пенсії належить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд, не вправі підміняти відповідний орган та зобов`язувати його прийняти рішення про призначення пенсії.
Разом з тим, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень у випадку, коли законодавством передбачено декілька юридично допустимих варіантів рішення, вибір між якими здійснюється таким суб`єктом на власний розсуд.
Слід зауважити, що у даній справі судом встановлено наявність у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу, пільгового стажу за Списком №1 та досягнення нею відповідного пенсійного віку, а наведені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області підстави для відмови у призначенні пенсії визнано необґрунтованими. 
Таким чином, у даному випадку, у відповідача відсутня можливість обирати між декількома правомірними варіантами вирішення заяви ОСОБА_1 , оскільки, за наявності всіх визначених законом умов відповідне рішення має бути прийняте на користь заявника.
Враховуючи викладене, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а спрямоване на ефективне відновлення порушеного права позивача.
Отже, відповідні доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.