"20" липня 2026 р. Справа № 363/2980/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 липня 2026 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., при секретарі Лещенко А.І., за участі ОСОБА_1 , його захисника Івіної М.Ю., потерпілої ОСОБА_2 та її представника Усманової Є.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області щодо
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , 
який притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:
зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №858709 від 12 травня 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 , всупереч встановленим обмеженням органу опіки та піклування, висновку судово-психіатричної експертизи, без присутності матері намагався спілкуватися з дітьми, які бояться батька та тривожно реагують на його дії. Також систематично телефонував ОСОБА_3 з вимогами спілкування з дітьми, чим спричинив їй психологічні страждання та вчинив домашнє насильство психологічного характер.
Захисник Ткаченка І.Г. подала до суду письмові пояснення, в яких проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності заперечила, посилаючись на відсутність у його діях події та складу адміністративного правопорушення. Зазначала, що дії ОСОБА_1 пов`язані виключно з реалізацією його батьківських прав, а саме намаганням підтримувати спілкування з дітьми та отримувати інформацію про них, які ознак психологічного насильства не містять, коли між сторонами існує тривалий спір щодо участі батька у вихованні дітей. В зв`язку з цим просила провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Згідно п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психологічному здоров`ю особи.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Оцінивши протокол про адміністративне правопорушення, письмові матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_3 , їх представників та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у діях ОСОБА_1 свого підтвердження не знайшли.
З матеріалів справи та пояснень в суді ОСОБА_1 і ОСОБА_3 встановлено, що між колишнім подружжям виникли спірні правовідносини стосовно участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. 
ОСОБА_1 наполягав на своєму праві бачитися з дітьми без присутності матері і вважає, що негарне ставлення малолітніх дітей 2018 та 2020 років народження до нього формується безпосередньо під впливом ОСОБА_3 . 
ОСОБА_3 наполягала на тому, що ОСОБА_1 має право на спілкування з дітьми в призначені графіки, в чітко призначені часи та виключно в її присутності, однак просила убезпечити її від спілкування з ОСОБА_1 , що завдає їй шкоди.
Як убачається із протоколу, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності визначено дві обставини: його намагання спілкуватися з дітьми без присутності матері всупереч встановленому порядку та систематичне телефонування ОСОБА_3 з вимогами надати можливість спілкування з дітьми.
Так, рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради №709 від 18 грудня 2025 року визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, відповідно до якого такі зустрічі мають відбуватися у присутності матері та у певно визначеному порядку.
Однак, саме по собі посилання у протоколі на те, що ОСОБА_1 намагався спілкуватися з дітьми без дотримання визначеного порядку, про вчинення ним домашнього насильства психологічного характеру не свідчить та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не утворює. 
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
При цьому, за наведених у протоколі обставини, подія правопорушення є недостатньо визначеною, оскільки відомостей про час, місце та спосіб вчинення відповідних дій, які б могли свідчити про застосування психологічного насильства, не містять.
Твердження в протоколі про те, що діти бояться батька та тривожно реагують на його дії, що являє собою психологічне насильство, є надуманими, безпідставними, бездоказовими та нічим не підтвердженими.
Щодо самих тільки систематичних телефонних дзвінків ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , то суд зазначає, що сам по собі факт неодноразового телефонного звернення батька до матері дітей з метою спілкування з дітьми не є діянням, яке за своїм змістом охоплюється поняттям психологічного насильства, визначеним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не утворює.
Досліджені судом відеозаписи телефонних розмов відомостей про висловлення ОСОБА_1 погроз, образ, принижень, переслідування чи інших дій, які могли б викликати у потерпілої побоювання за власну безпеку або завдати шкоди її психічному здоров`ю, не містять. 
З матеріалів справи встановлено, що між колишнім подружжям тривалий час існують особисті неприязні, напружені відносини та неврегульований спір щодо порядку участі батька у вихованні й спілкуванні з малолітніми дітьми, який є предметом відповідного судового розгляду.
Надані суду витяг з протоколу №16 засідання комісії з питань захисту прав дитини Вишгородської міської ради від 15 грудня 2025 року, рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №709 від 18 грудня 2025 року, порядок визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , висновок експертки ОСОБА_5 №052 за результатами судово-психологічної експертизи від 18 січня 2026 року, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2026 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2026 року, скріншоти переписки з месенджерів підтверджують наявність між сторонами сімейного спору щодо реалізації батьківських прав, однак будь-яких відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 психологічного домашнього насильства щодо ОСОБА_3 не містять.
Посилання потерпілої на застосування до неї фізичного та психологічного насильства з 2024 року суд відхиляє, оскільки зазначені обставини події адміністративного правопорушення, викладеної у протоколі, не стосуються, а матеріали справи достатніх даних, які б свідчили про вчинення щодо неї психологічного насильства, за обставин викладених у протоколі, не містять.
Так само обставини стосовно дотримання чи недотримання батьком встановленого порядку спілкування з дітьми до меж судового розгляду за протоколом ВАД №858709 від 12 травня 2026 року не входять та підставою для відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП бути не можуть, а тому судом в цій справі не оцінюються та не перевіряються.
За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю.
На підставі викладеного та керуючись 38, 173-2, 247, 283-285 КУпАП,
п о с т а н о в и в:

провадження в справі щодо  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – закрити за відсутністю в його діях події і складу правопорушення.
Повний текст постанови складено 21 липня 2026 року.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вишгородський районний суд Київської області протягом 10 днів.

Суддя